Cornelius Jakhelln

Gudenes fall

Sagaroman

Cornelius Jakhelln

Gudenes fall

Sagaroman

Saga om de nordiske gudenes fall i år 1000,

om visdomsguden Odin & sølvdvergen Hornbore,

om ekteskapets Frigg & kjærlighetens Frøya,

om Balders død, Lokes straff, Tors brudeferd,

om dvergen Regins oppfinnelser, griffboter & bionter,

om kjempenes krise når det kommer til tro,

om elskhug & vennskap, strid & stoisk filosofi,

om Nibelungenringen & blækk føkking sjittmettell,

om gudenes oppstigning til Island i år 998 etter Fallet,

om Råbbi H. Villiams & Ulve-Olav den Hellige,

om Gøtterdemmerung, den store ragnarokskrigen,

med fortellinger, dikt, hugord & stændøpp,

samt noen allmenne & en del upassende observasjoner

av livet i Åsgård, Midgard & Jotunheimene,

samlet i Europa i årene 1002–1007 e. F.

We might be able to experience the magnitude of culture’s impact on our minds if we were to undergo a radical change in culture during our adult lives, suddenly travelling from the twenty-first century to the Middle Ages, for example. However, people rarely travel long enough cultural distances to experience such deep metamorphoses.

Merlin Donald, A Mind So Rare, 1002 e. F.

SAGAE PERSONAE

ODIN. Visdomsgud, systemutvikler, sigarrøyker og tvilsom komiker, kalt «Ådda-Kådda», «Allfar», «Valfar», «Grim», «Ygg», «Grymnir», «Den enøyde», «Enøye», «Komisofen», «Åddis», «Den høyeste» etc.

FRIGG. Ekteskapets beskytter, Odins hustru, Sigmunds mor, kalt «Friks», «Frigida», «Draken», «gygra».

TOR. Tordengud og evig tenåring, Odins sønn, kalt «Pikkue», «Torden», «Tordenguden», «Tordengutten».

BALDER. Den legemliggjorte skjønnhet, Odins sønn, kalt «Baldur», «Balduren».

SIGMUND. Odins siste sønn med Frigg, den eneste som er født etter Fallet, kalt «Siggi», «Musiggen».

HERMOD. Sønn av Odin, reiser til Helheimene for å løse ut Balder.

MAGNE. Sønn av Odin.

SIV. Tors hustru.

NJORD. Ås, av vaneætt, rår for vær og vind, far til Frøy og Frøya.

SKADE. Njords kone, datter av Tjatse jotun.

FRØYA. Kjærlighetens og fruktbarhetens gudinne, av vaneætt, kalt «Sjærlihetsgudinna».

FRØY. Guddom for fruktbarhet og jordbruk, Frøyas bror.

LOKE. Ildens, kaosets og omskiftelighetens gud, konferansier i Svinesti.

SIGYN. Lokes hustru.

TYR. Krigsgud med én hånd (den andre ble spist av Fenrisulven).

BRAGE. Dikterkunstens gud, kalt «Bragefaen», «Bragesatan».

IDUN. Brages hustru, dyrker eplene som gjør gudene udødelige.

HEIMDALL. Vokter broen Bifrost, har tenner av gull og blåser i luren Gjallarhorn.

ULLR. Skigud i illeluktende gule klær, kalt «Ullern».

HOD. Blind gud som skyter Balder.

HØNE. Sønn av Bor, bror til Odin.

LODUR. Sønn av Bor, bror til Odin.

KVASE. Vis gud av vaneætt.

UNN. Åsynje med draget på små hanner med sølvhud.

EIRIK BLODØKS. Einherje, like musikkinteressert som umusikalsk, kalt «Øksa», «Bloøks».

EGIL SKALLAGRIMSSON. Einherje, varulv og superviking, bedre til å spise enn til å spille bass, kalt «Skallagrimuren».

URD. Norne.

SKOGUL. Svart valkyrje, bor på dekket Trøst i dødsskipet Naglfar.

GONDUL. Valkyrje, bor på dekket Sorg i dødsskipet Naglfar.

GOLL. Valkyrje, serverer i Valhall.

HORNBORE. Ingeniør og sølvsmed fra Svartalvaheim, med nagleskolt og hud av sølv, Odins sigarrøykende kompis, kalt «Sølvdvergen», «Hobo», «Nagleskolten», «Sylvdvergen», «hobbiten».

HILD. Hornbores hustru, vever i sølv.

GRAVE-GRIMUR. Hornbores far, svartalv med nagleskolt.

LJOSHILD. Hornbores mor, lysalv fra Lysalvheim.

REGIN. Dverg fra Svartalvaheim, ingeniør, biosens oppfinner, kollega av Hornbore.

ELECTRA. Protobiont, Regins første hunnbiont.

ADAMAT. Protobiont, Regins første hannbiont.

OLAV DEN HELLIGE. Ulvebiont. Kalt «Olav», «Olav Digre», «Ulve-Olav», «Kong Olav», «Helli-Olav», «Månegarm», «ulven», «biggisulv».

SAG-ALFONSO. Griffbot med sag på hodet, kalt «Saga».

HEL. Dødsgudinnen, datter av Loke, kalt «døttsjerringa».

FENRIS. Ulv, sønn av Loke, kalt «Fenrisulven», «Fenre».

JORMUNGAND. Sjøorm som snor seg rundt Midgard, sønn av Loke, kalt «Midgardsormen».

NIDHOGG. Drake som ligger i Mimesbrønnen og gnager på Yggdrasils røtter.

TRYM. Kjempe, Frøyas beiler, ukekonge.

SURT. Kjempe fra Jotunheimene, han som starter Ragnarok.

ÆGE. Havjotne.

MIME. Den vise kjempen som vokter Mimesbrønnen.

SUTTUNG. Kjempen med diktermjøden, deltidsbartender i Valhall.

JOTNE-LOKE. Kjempe, kalt «Utgarda-Loke».

BERGELME. Kjempeættens stamfar.

HYME. Kjempe.

RYM. Svart kjempe, leder kjempene i Ragnarok.

HYRROKKINN. Trollkjerring fra Jotunheimene, rir en ulv med hoggormer til tømmer.

EMBLA. Den første kvinnen, kalt «Holokåst-Embla», «menkse», «menneske», «menkis».

ASK. Den første mannen, kalt «Folkemord-Ask», «menkse», «menneske», «menkis».

RÅBBI VILLIAMS. Britisk popsanger som gjennomgår en underlig metamorfose.

SKJALG PUNGSKJELVE. Programvert på fjernsynskanalen Propagenia.

ÅSA OG TORSTEIN. Gårdbrukere på Heiðmörk i Island.

SVADILFARE. Hesten til Trym.

SLEIPNIR. Fremkomstmiddel tilhørende Odin, stort sett hest. Kan være alle slags farkoster.

KJEPPHESTEN. Odins hest, født av Loke og Svadilfare.

HUGIN OG MUNIN. Odins ravner og sendebud, bringer varer og nytt fra Overheimen.

ANDRIMNE. Kokk i Valhall.

SÆRIMNE. Grisen som hver dag vandrer gjennom Svinesti for å spises i Valhall.

DIV. ANDRE MED- OG MOTVIRKENDE.

SAGAE LOCI

AKESH MEKKA GRANDIOSA. Nokså kjent by øst i Norge.

ALLHEIMEN. Universet, verden.

AUDHUMLASKALLEN. Skallen til urkua Audhumla, det underjordiske Åsgårds grunnvoll.

BIFROST. Broen som leder til tingstedet ved Urdarbrønnen.

BIONIA. Regins islandske bionthovedstad.

OLAVSBORG. Kong Olavs hovedstad.

GARDARIKE. Russland.

GERMANIA. Tyskland.

HEIMSROMMET. Verdensrommet.

HELHEIM. Helvete.

JORSAL. Israel.

JORSALABORG. Jerusalem.

JOTUNHAVN. Kjempenes havneby, hvor titanskipene ligger.

JOTUNHEIM, JOTUNHEIMENE. Kjempenes heimstavn, også kalt «Utgård».

LIDSKJALV. Odins takterrasse, hvorfra han ser inn i Allheimen.

MIDGARD. Menneskenes verden.

NIDAROS SJINNVÆST Å SJOKADEBARTEBY. Videre forklaring unødvendig.

NYE JORVIK. New York.

OVERHEIMEN. Alt mellom himmel og jord.

ROMABORG. Roma.

SJAKKBRETT SUPERSPÅILT SKØMMBÆGG. Kvadratisk by et sted sør i Norge.

STORE BLÅLAND. Det subsahariske Afrika.

STORE SERKLAND. Nord-Afrika.

SVINESTI. Sal i Valhall.

SVITJOD. Sverige, også kalt «Svearike».

UNDERHEIMEN. Alt som er under jorden.

UTGÅRD. Samme som «Jotunheimene».

VALHALL. Odins hall. Den Første Valhall lå på Island, Den Andre Valhall på Audhumlaskallen i Underheimen, Den Tredje Valhall på toppen av Esja, Island.

VALLAND. Frankrike.

VINLAND. De Forente Amerikanske Stater, også kalt «Juesei».

ÅSGÅRD. Gudenes by, æsenes heimstavn.

ÅSGÅRDSØRKENEN. Ørkenen som skiller Åsgård fra Jotunheimene.

Til Enøye med innsynet

PROLOG

Den gode krig helliggjør enhver sak.
Nietzsche, Zarathustra

§1. BLODBALLKAMP I SPRINGSKALLEN.

Enmåne 1, år 1100 etter Fallet

Dau, jei? Hellnåo! Jei ser jora stige opp a have, evi grønnkledd er ho, fistene flonkene ny! Fosser faller, ørn flyr over, den som på fjelle fisken veider, men ikke alt er som før: fisken har fått panserhud å antiluftsjyts, så den sjeinene jakthøna kan bare prrrøve sei! Evolusjonen går seint å jei er utålmodi, derfor skipper jei sjiten jei ikke gidder, spoler fæst føkking fårvård over fjell-å-isbreer-å-hav-å-alger-å-øgler-å-ulver-å-folk-å-gædsjets-å-greier-å-stopp! … Jess, føkkers! Da er vi inne i Den Nye Verden, nærmere bestemt i Springskallen, gudenes eget olympiske stadion, vor Valhall BK å Jotunkameratene ska møtes te kamp! Vi snakker ikke sjittkamp, et semioppjør mellom to luselag som krangler om vem som suger ain bisjen mindre røv, håneidu! Vi snakker Gøtterdemmerungs hundreårsfest, tidenes bloballkamp – selve Superskøll, yberkampen jemmesittera bare kan driiite i å se! Alt er utsålkt, vert eneste sete besatt, i Springskallen sitter fænsen benka pal å jubler. Fra Allheimens ni verdener er di komme, fra Niflheim, Muspellsheim, Midgard, Svartalvaheim, Lysalvheim, Åsgård, Jotunheim, Helvete å Heimsromme!

Jei veit de, jei bare veit de, at flertalle a tilskuera håller me oss i da, at åsså di vil se sjempeskallene knust å beseira. Fra tribunene hører jei den mektie lyden a en miljon halser som overgår verandre i breking å brøling, skratting å skriking. «Valhall, bloball, åå-åå-åå!» synger di, «Valhall, totalknall, hå-hå-hå!» Å nå reiser di sei, publikummera, på alle tribunene står folk me tårevåte øyne. Di hører Valhallsmarsjen bli spilt a Dyremusikken, stemninga er opphøyd, jei sjenner øya bli foktie når jei hører hymne buldre jennom høyttalera.

Fra ver si sie kommer dommerne inn på banen. Sølldvergen Hornbore dømmer for Valhall BK, mens sjempen Utgarda-Loke er Jotunkameratenes dommer. Min vise venn Hornbore, hagenissen me de mektie pigghue, han skuer ut over di veldie tribunene me sine dønngrønne øyne, hører brø-ø-ø-l-e fra tribunene, sjenner tilskuermassens opphisselse, som om eimen a hannlie å hunnlie sjønnshormoner lå feit over Springskallen. «Valhall, bloball, åå-åå-åå! Valhall, totalknall, hå-hå-hå!», skriker fænsen, men Hornbore lar sei ikke bry me de. Mens søllhuden hansin lyser å laver i solsjinne går han ut på mittbanen for å ta en siste alvorsprat me jotnenes dommer. Utgarda-Loke er diger som et jævla høyhus, han skritter ut mot mittbanen, rett i syne på Hornbore, bister ser han ut å bister er han! Jei veit de, jei bare veit de, at denne ragnarokskampen ska bli den blodikste a alle, at vi ska hevne oss så ettertrykkeli på jotnene at klagesangene vil høres i århundrer, håoje, hellje! Nå er de like før, Hornbore senner non ramsalte fornærmelser te Utgarda-Loke, jotnen som ikke tåler de spøtt. Sjempen svarer ikke, bare mokker te Sølldvergen me sin gigantiske drittstøvel, men Hornbore står som limt te bakken, fyker boing-o-boing fram å tebake, før han ijen lanner øpprait på mitten, me et sviene svartalvraseri i hausen. Jei sjenner Sølldvergen, jei veit at sjempen ikke jore non ting lettere for sei sjøl me de sparke. Håonåo. Hellnåo!

Spillera fra Valhall BK løper ut på banen, publikummera går a hengslene som pappdører i stormvinn. Mittspissen Tor farer først ut, sjølsakt, han har styrken te en drake å hue te en fjortis. Hammeren Mjølnir er på plass i tordengudens hånn, je, han svinger den mot tribunene, mot jotner å vaner, mot æser å åsynjer, mot svartalver å lysalver, mot alle som frykter å alle som tror, å publikummera brø-ø-ø-ler høyere enn nonsinne! Bak han på matta kommer indreløperen Eirik Bloøks, en paoerpløgg me fossene hår å sjegg, han hopper opp på ryggen te Tor, jir sei te å fistbænge mot benkene me et ængri skrikeuttrykk I tryne. Øksa ska ji sjempene tyn å blobank på mittbanen, nåodaotæbaodætt! Oppe på venstre ving tar tøffingen Tyr plass, fåmælte kriksguden, fænskaren hansin er svær, for ve forrie Ragnarok beit Fenrisulven a han høyrehånna uten at han fortrakk en mine. På den andre sia a Tyr står høyrevingen Frøy, en bonnekar me hestepikk å sjempenever, han gliser brett mot hunnene på tribunene. A åpenbare grunner er Frøy elska a åsynjene, håoje! Mittstopper for Valhall BK er Egil Skallagrimsson, viking å varulv, den råeste å rammeste a spillera, han viser sine skarpe tenner. Jei sjenner de glise, de betyr at Egil er blotørsti, å blo ska de bli, for i ver a supervikingens henner ligger langkniven klar! Høyrebækken som støtter Egil er Brage, han pleide å streife Island runt som lovløs, så de å løpe er noe dikterguden kan. I hånna ligger sverde klart, fra munnen hansin faller di nedrikste nidvers om jotnene, nidvisene blir forsterka å spilt over heile Springskallen. Brage gliser, han ser vordan sinne stiger borte på sjempenes banehalldel, men di hugdomme jotnene får sei ikke te å si no anna enn «ådudda, kådda!» I mål står Heimdall, han ler gått a høyrebækkens nidviser, fra tribunene ser di målvakta smile sitt berømte gullsmil. Heile tia drikker han øl fra Jallarhorn, Heimdall, de er derfor han allti sier å jør de rette. Ikke har jei sett han slippe inn et mål, håonåo, verken før eller seinere! Framfor Heimdall står venstrebækken Ullr, sjiguden de allti lokter piss a. Åsså i dag har han på sei sin gule drakt, så han kan drikke øl me Heimdall å pisse på sei i fre, uten at non merker de, anna enn på lokta. Ullern, de er va han kalles, har sjiløperkondis fra Helvete å en uhelbredeli tendens te å sjåoe. Stadi venner han sei mot tribunene for å få publikummeras gunst, je, lukkætmi, liksom! Samma føkkafan for mei, så lenge venstrebækken jør jobben sin, legger ballen opp te mittbanen å jager videre mot mål, ahaja, hallihaja, vor mittspissen Loke ska stå klar te å hamre ballen i bure! Om han da gidder å skåre, den ubereinelie Kaos-Loke, han som har skaffa oss like mange strålene seire som sviene nederlag. De hadde ikke forundra mei om han hadde jort en dil me sjempene, for å få Valhall Bloballklubb te å tape. Spenninga fra tribunene sjennes når han går over mittbanen, kall som en fiskefinger. Loke har den skremmene egenskapen at han kan stå planta pal foran to bloballag å en miljon tilskuere, uten å se non a di inn i øya, heile tia er de som om han er et anna ste. På Loke si sie står banens kansje mektikste spiller, venstrespissen Frigg, ekteskapets besjytter, ho har et stemmestell å en nærværen som kan skremme vanne a ei skrikene skrokkefitte. Ho ser alt å lar ingen slippe unna, rykte hositt er sjent langt inn i Jotunheimene. Heile tia ska ho stå blant di sjelvene jotnene, spre angst å sjønnsli skam. Da er saken en ganske annen me høyrespissen Frøya, sjærlihetsgudinna er lys å fager, sjempene ville jitt va de sku være for ho. Frøyas ry er stort blant jotnene, ho får di ne i kneståene, alle som en, sammen me Tor er ho en dødeli kombinasjon i angrep.

Å et dødeli angrep ser jei at Valhall BK trenger, for nå kommer ursjempene, rimtusseættens verstinger. D’ekke tsjaildsplei å bryne sei på harhausene som nå inntar andre banehalldel! Om spillera fra Valhall BK har eid publikum hittil, så må di knive om oppmerksomheten. For ut jennom portalen kommer Jotunkameratenes angrep skridene ut, majestetisk å skrekkeli, mittspissene Trym å Surt går sie om sie. Surt er han som brakte ragnarokskrigen te Den Tredje Valhall, jei har ei høne eller ti å plokke me han. Vesidena han ska Trym jøre live dritthart for Tor, sjempen ruver himmelhøyt over tordenguden, mange ganger har han vært ukekonge i Jotunheimene, allti me nye griller i hue. Tryms største svakhet er at han er så galen etter Frøya, de ska bli gøy å se om sjærlihetsgudinna jør han har i broken, holliho! Mittimot Frøya spiller Hel som venstrespiss, den blåvite døttsjerringa er sellfølgeli et sant helvete å komme forbi, så der står jenta mi i såm pritty diip sjitt! Som høyrespiss har jotnene trollsjerringa Hyrrokkinn, gammel som verden, ho har tiliere vist sei like sterk som selveste Tor. Fæl ser ho ut, gygra, ustelt å grimete, ho rir en ulv me hoggormer te tømmer. På mittbanen hersker indreløperen Bergelme, jotnenes stamfar, mekti høy er han, å knivkvass i blikke. På høyre ving spiller Mime, den vise jotnen som passer Mimesbrønnen, å på venste ving kommer Hyme løpene ut, sjempen som var me Tor å fiska etter Jormungand, Midgardsormen. Sjempespillera er dobbelt så høye som Valhalls bloballag, draktene disine er pansra me steinheller. Åsså motparten har folk som drikker i forsvare, for på Jotunkameratene er Suttung mittstopper. Den skalla bartenderen fra Svinesti jogger ut på banen, nikker mot Tor, Øksa å Egil, einherjene er jo stamjester i baren. Sjøl om Suttung ser vennli ut, ville jei ikke venta å få no gratis derigåren, om jei i dag sku spilt for Valhall BK, fykene føkknåo! Venstrebækk hos Jotunkameratene er Æge, havjotnen som hålt jilde for æsene, om den kvellen forteller kvade «Loketretta». Som høyrebækk spiller Rym, sjempen som leder rimtussene te Ragnarok. Å målvakta te Jotunkameratene, han er et kapittel for sei sjøl. Er de non som tror Frøya eller Tor har dritlyst te å gå imot en kiper som er bror te en sjøorm å døttsjerringa Hel? «Ja, vorfor ikka?» kan jei forestille mei at Øksa ville spørre, å da sku jei svart som følger: «Fordi, Eirik, at de er Fenrisulven som vokter måle te Jotunkameratene! Ulven står sjora te bure me ei lenke som heter Gleipnir, den er smidd a kattestøy, kvinnesjegg, bergrøtter, bjørnesener, fulespytt å fiskeånde, å så jækla forpult umuli er de å bryte ut a den! I sjeften har ulven plass te dei å Egil, Tor å Loke, Frøy å Frøya å enda mange fler! Grusom er appetitten hansin, Fenre, sintere kipervarg finnes ikke i Allheimen!» Suttung har allti hatt en fet sans for humor, de er derfor Fenre har ei dritstygg sjyggelue på hue i da. Jei veit at ulven føler sei teit unner uteliggerkæpsen, jei bare veit de, å de jør egentli heile geime laaangt farliere for Valhall BK!

«Åkei, jør dere klare!» roper Hornbore, unner armen håller han bloballen. Han inspiserer æsenes oppstilling me blikke, finner ingen feil. På den andre sia jør Utgarda-Loke de samme. «Suuttuung!» brøler han, jotnen, for tror du’kke bartenderen står der å mobber Fenre for sjyggelua, me latterknekk i knærne å ølhorn i hånna! Alvorli har han aldri tatt sei sjøl, den goe Suttung! Somsakt er han smartere enn de kan late te, mittstopperen, for nå står Fenrisulven å bjeffer å uler i bure, rekti sliter i lenka, terga totalrasene. Aarrrraarraaff! På den andre sia a banen har Frøya bjynt å senne syndie øyeblikk i Trym si retning. Om han fortsatt greier å virke bædd æss sjøli, så vil de ikke vare lenge te han blir bra heit i sjøtthuene to, halliha!

Vert lag har alså egen bloball å dommer. Bloballen er ikke fylt me blo, sjøl om navne kunne tyde på de, nei, ballen er jort a oksesjinn å fylt me saueknoker. De er her bloballens fasinerene å dypt odale natur kommer inn i bilde: Når dommeren blåser, å overlater ballen te angrepe, da blir de alvor, for spille går ut på at den som har ballen fritt kan angripes. Mål skårer man ve å få ballen inn i motpartens mål, uten å bli drept på veien. I bloball er alt tillatt, nåokvestjensæskt: Sverd å kniver, knyttnever å hoggtenner, mannemakt å trolldomskunst. Alså burde angrepe te Valhall BK drite i broken akkurat nå, ettersom di ikke har nubbesjangs i Norge te å skåre mål uten å ta sei forbi ulven me uteliggerkæpsen: Jei tro’kke ulven er mye mottageli for en flørt ifra Frøya. Frigg er faktisk den på lage som har størst sjangse te å skremme vekk målvakta fra Helvete – jei er jift me den gygra å veit va jei snakker om! Frøya ska løpe mot Hel, de blir sjærliheten mot døden, å ikke veit jei vem a di som vinner. På den andre sia står Hyrrokkinn å stirrer mot Friks me sitt tomme, mørke blikk, uten at gygretryne uttrykker nosåhelst. Sjøl hadde jei pissa på mei, om jei sto der Friks står nå, men ekteskapets besjytter har sett alt. De ska mer te enn ei fryktinnjytene gygre for å skremme ei fryktinnjytene gygre!

De er en blennene da, me stigene stemning i Springskallen. Sol lyser opp heile himmelen, velvinga vi kaller Fagerlofte. Hornbore å Utgarda-Loke skuer utover tribunene, før di tar verandre i hånna. Dette er gammel sjikk blant æser å jotner, en handling som ska garantere reint spill å reine hensikter. Ve dette hånntrykke går begge lag me på bloballens eneste regel: Vinn eller dø. I de Hornbores bittelille søllhånn berører Utgarda-Lokes enorme grabb a en neve, reiser publikum sei på tribunene, enner å rotter, jeiter å hester, stormlyden går jennom Springskallen. Musikken er over, kampen ska bjynne. Breis jårselvs, vårriers, disisitt!

IIIIIIIIIIIIIIII!

Hornbore blåser i søllfløyta, lemper ballen over te Tor, som står klar bak han. I høyreneven håller tordenspissen hammeren Mjolne, i venstre neve håller han den uvurderlie bloballen, de som kan bli symbole på æsenes blodie seier over jotnene, like inn i eviheten. Om han får vilja si, Tor, ska saueknokene ut, å sjempenes øyne å tenner inn! Så fort han har ballen, jir Tor sei over i et duggfriskt berserkerbrøl som ingen i Springskallen har problemer me å forstå, så løper han rakettrakt på Trym å Surt som danner mordmur foran han. Så kaotiske er di, sjempene, at di lar spissene stå i forsvar, å bækkene gå i angrep! I samme sveipe kakker han te huene disine me Mjolne, så sjempene ryker bang i bakken. Han løper, tordenguden, som om han hadde Døden i hælene, å de har han faktisk, for der kommer Hel settene, å blåvite døttsjerringa ser ikke mye bli ut! Like før Hel tar ijen Tor, sparker Frøya bein på Hel, så Døden tryner i grusen. «Hollihoho!» ronger latteren fra tribunene.

Rett før Tor ska te å storme videre mot den rasene Fenrisulven i bure, kommer Hyrrokkinn inn fra venstre. Gygra kaster sei over Tor som om han var en nyslakta biff, setter tennene i høyrebeine hansitt så smerteskrike jaller i Springskallen. Trollsjerringa nøyer sei ikke bare me å bite, ho tar en safti jafs a beine, river ut både sjøtt å sener. Tor jir ho de antepenultimate kakke me Mjolne, så gygra deiser i bakken. Flaks hadde han der, Torden, for om han ikke hadde fått felt Hel i en fart, ville Døden fått straffespark. Er de no man ska passe sei for i bloball, så er de straffespark!

OOOOOOOOOOOOOOOO!

Nå som Valhall BKs hændikæppti er omme, blåser Utgarda-Loke i bokkehorne, senner bloball nommer to over te Bergelme på mittbanen. Så stolt å høyreist er han, urjotnen, at han simpelten bærer ballen over mot måle te Valhall BK. Eirik er på han me de samme, hogger laus på granitten me knallhare berserkerslag. Steinspruten står a sjempebeina, men Bergelme løfter ballen ufortrødent videre mot mål. Heimdall står døttsklar parat på målstreken, me ølhorn i neven å gullglis i sjeften. Ingenting ska slippe forbi han i da, så mye er kinky klart! Nå kommer Tyr te fra den andre sia, han simpelten kaster sei langflat på bakken foran Bergelme, låser sjempebeina me alt han har a krefter. Om de virker? Håoje. Hellje! Plutseli sakker jotnejævelen betrakteli på farta, å nå står han ansikt te ansikt me selveste Egil Skallagrimsson. Bergelme svarer ikke te non, så suveren er han, sjempenes stamfar. Likevel er de som om øya hansine blir fylt me tvil når han møter Egils mørkeblå blikk. Er de noe rovdyrøya te Egil signaliserer, så er de dette: «Hei, beibi … snart risler bloe ditt som en bekk over di vite ulvetenna mine …» De har aldri vært no kødd me Egil, bare denne yberbigge blotørsta som konstant må slokkes a hensyn te rikets sikkerhet. Derfor er de han får denne skremmene roen over sei i sosiale settinger, Skallagrimuren, fordi han veit at ferskt blo skvulper på alle kanter. Å nå har han alså satt de forheksene varulvblikke sitt på Bergelme. Egil går mot sjempen i samme bedagelie tempo, uten å flytte blikke så mye som en knivsegg. Når han står foran Bergelme, rekker han sjempen te litt over live. Nervøs, Skallagrimsson? Håonåo! D’ekke mye anna enn glede å spore i blikke hansitt ide di lange tenna synker jennom Bergelmes granittrustning å like inn i sjempens lår. De er sensasjonelt, de er kreizi føkking ekstravagant, aldri har en bloballspiller bitt sei jennom jotnenes steintøy! Øksa å Tyr har vont for å tro va di ser, di frykter for Egils tenner å tar sei te sjeften me hennene. Heilt unødvendi, sjølsakt, jitt de utvetydi nytelsesfulle uttrykke te Skallagrimuren. D’ekke ofte Egil smiler, men når han nå jobber me å reingnage Bergelmes lårbein, er knivtenna hansine synlie for alle å enver. Føkking ønnbelivebel, så lange di er! Fordi sjempen knuger ballen me henna, får han ikke avjitt monsterslage som må te for å stoppe varulven Egil. I stede faller Bergelme sammen som et korthus, han bæljer sin grenseløse smerte ut i Springskallen, så publikummera på benkene reiser sei å hoier tebake, bevene begeistra. Sjåotaim, føkkers, dette er Superskøll! Fra målstreken høres et høyt ølrap, deretter Heimdalls karakteristiske, klokkene gullatter. «Heia, Egil, tving sjempen i kne!» roper han, uten å nå inn te supervikingen, som lepjer i sei de gule sjempebloe som fosser ut a låre te Bergelme.

OOOOOOOOOOOOOOOO!

Der blåser Utgarda-Loke i bokkehorne; fordi Bergelme er felt stopper dommeren spille. Bloballens reglemang er klart: Å felle en motspiller innenfor sekstimeteren jir straffespark. Akkurat de er de siste Egil har lyst på nå, men sjøl en varulv som han må lyde dommerens ordre. Den stønnene Bergelme stiller sei opp på sekstimeteren me bloballen i hennene, mens Egil, Øksa, Ullern, Brage å Tyr står på linje femti meter foran. Kvintetten fra Valhall BK ser på verandre, Egil jør et umerkeli nikk me hue. Skallagrimuren har tryne smurt inn me gult sjempeblo, unner søle er berserkerens tilfretshet like tydeli som en mobiloperatør på påle. Utgarda-Loke blåser i horne ijen, jør et kort vink me armen. På tribunene står en miljon guder, dverger, vaner, griffboter å dyr som i dette øyeblikk går føkkings bananas berserk. Egil ser opp et kort øyeblikk, de er som om varulvblikke jir Springskallen elektrosjokk. Nå lammer han bytte sitt me de samme blikke, Skallagrimuren, Bergelme står å sjelver unner granittplatene. En bekk me piss klokker ut ve sjempens fotbla. Å der beiner Egil a ste me blostraff i blikke, huhei vor de går! Ti meter foran sjempen hopper Egil opp i et flaing tørnkikk, supervikingen fyker jennom lufta som et prosjektil, å der rammer hælen hansin Bergelme like på sjaka! Fyttifitta, straffesparke ser bare så bækkpækkerjævli vont ut! Sjevebeine knekker som en pangsjonistlårhals på glattisen, publikummera er i vållsekstase, di synger «Valhall, blodball, åå-åå-åå!» me fulle dyrelonger, mens Bergelme synker sammen på bakken, livløs som ei puledokke.

På sjempenes banehalldel har den haltene Tor tatt jerngrep om ballen, han står tet-â-tet me Fenrisulven. Kipervargen me den latterlie sjyggelua bjeffer stykt, sjøl for Tor blir de en ulveli utfordring å få blokula i mål! Idesamme tordenguden ska te å finte sei forbi målvakta, hører han Tyrs stemme bak sei. «Meddei, Tor!» roper kriksguden, å Tor slenger ballen sidelengs te Tyr, som kommer settene mot mål. Tyr tar ballen å kaster sei inn mot Fenrisulven, som er på han som en revesaks. Rett før di grusomme sjevene lokker sei om venstrehånna te Tyr, legger han opp blokula te Tor som kommer styrtene, mekti vreid er spissen! Å va er de som sjer? De er for gått te å være sant! Håojess! Håojeeesss! Bloballen ligger trykt planta i hennene te Åsgårds sterkeste gud, å Tor beiner inn over målstreken, mens Fenre er opptatt me å rive hånna a Tyr! «MÅÅÅÅL!» brøler Tor, han løper jublene ut fra måle, me di knusekraftie arbeiderarmene i være å gledestårene strømmene fra øya.

IIIIIIIIIIIIIIII!

Der blåser Hornbore i søllfløyta. «MÅÅÅÅL!» brøler di på tribunene, de er som om Springskallen rister i de gigantiske følelsesutbrudde som nå starter, gudenes stadion blir en vulkan for publikums målglede. På tribunene kaster Valhallsupportera sei om halsen på verandre, alver å norner, guder å ravner, hester å valkyrjer, di gråter a glede. «Valhall, totalknall, hå-hå-hå!» roper di ijen, fænsen jir alt, di er di beste supportera overhode! For et mål, for en da! «Valhall BK leder 1-0! Gåolgetteren er tordenguden Tor!» annonserer spikeren Sjalg Pongsjelve, å nå synger heile Springskallen me på Valhallsmarsjen. Målrus er smittsomt, å mange a Jotunsupportera er ikke smarte nok te å vite forsjell på tap å seier. «Mål er mål!» tenker di, like glisene glae. Perfekt for mei, så lenge de er Fenre som får bloballene fykene runt ulveøra! På mittbanen lager di klynge, Tor ligger unnerst, me Brage, Frøy, Frøya å Loke over sei, stadi griner han så tårespruten står. Verdens sterkeste hann me hue te en fjortis er han, de er herli å se Pikkue gla!

OOOOOOOOOOOOOOOO!

På Valhalls banehalldel jir Utgarda-Loke bloballen te Rym, vorpå han blåser i horne for avspark. Rym er svart som bek, å i sjempekrigerens dimgrimme ansikt ser æsene en kampvilje di veit blir et problem. Rym gauler på Æge å Hyme, di tre sjempene går sie om sie, Rym i mitten me bloballen i henna. Rett på mål vandrer di, bergrisene! Di nærmer sei sekstimeteren, vor Egil fortsatt ligger å spiser på sjelette te Bergelme. Lite er de ijen a ursjempen, for Egil har gnaga han gullene rein. Han ser så fredeli ut, Skallagrimsson, der han jafser i sei de siste sjøttstykke å raper som et barnehagebarn. I de samme Valhall BKs egen superberserker hiver i sei Bergelmes øye, ser han trekløvere som marsjerer mot han. Å jei veit va som vil sje, jei bare veit de! Egils hymniske å hypnotiske blikk blir blåfiolett, overleppa hansi forsvinner opp i et sali ulvesmil, knivtenna lyner mot Rym, Æge å Hyme. Skallagrimuren titter bort på Ullern me en bestemt mine, så sjiguden jir sei te å beine sinnsykt sjapt mot sjempene. Å han har no faenskap i hånna, Ullern, no rekti jækli faenskap er de han har, de er Drome, lenka som æsene prøvde å binne Fenrisulven me. Runt å runt sjempene løper han, den pissene sjiguden, så fort di har kryssa sekstimeteren svinebinner han di me Drome. Æge prøver å sparke han a banen, men oppnår ikke anna enn å rive Hyme å Rym overenne, så sjempene ryker bassadeis i bakken. Brage går på me friskismot, hopper på Rym som nå ligger bunne i Drome, me alle krefter napper han bloballen ut a sjempens henner. Di som står runt synes plutseli pisslokta blir så stivkrampesterk å skrekkeli, er de Ullern ijen? «Bare delvis,» er de rette svare på de spørsmåle, for nå går varulven Skallagrimsson langsomt mot di tre innfiltra sjempene, blikke hansitt har samme effekt som en stønngønn, jotnene pisser i granittbroken så banen blir blaut å publikummera rynker på nesa. «Fyttifitta, Ullern, de lokter piss a dei!» skriker Brage, han ser sitt snitt te å mobbe sjiguden i den gule drakta. «Sjeften! D’ekke mei, Bragefaen!» svarer Ullern kæsj kontant, for drivene drittvreid blir han a delvis falske besjyllninger! Egil setter nå foten sin på magen te Rym. Ulveglise har aldri vært bredere, eller blotørsten større. Hastverk har han ikke, så mye er skuddsikkert som skallebank te jul.

Der blåser Utgarda-Loke i bokkehorne. Dommeren har fått et trist drag i ansikte, for de ville være en overdrivelse å si at lage hansitt jør de strålene. Jotunkameratene driter sei vraltene vannrett ut, å dommeren disin veit de, bare veit de. Nå ligger tre sjemper å vrir sei innafor sekstimeteren, mens bloballen ligger i motpartens henner. Dette bli’kke mye gått, sjemper, de ska jei love dere, her blir de straffespark å mere til! Å ganske rekti, der blåser Utgarda-Loke i horne ijen! Hyme, Æge å Rym står nå oppreist på sekstimeteren å sjelver, vor Bergelme sto å skalv før di. Straffesparke er de Frøy som ska ta, han har så grueli sterke bein å så grueli langhar pikk. Tilskuermassene skriker, skriker, skriker a opphisselse når Frøy flyr lavt over grusmatta i et lynene haikikk, huttihei vor de går! Bonnegutten jir di tre sjempene et dykti straffespark over nesa me høyrebeine, vorpå han jir di et like dugeli straffespark over nesa me ståpikken, vorpå han avslutter me et drattene dritthart straffespark me venstrebeine. Jotnejuling var de di bestilte, Jotunkameratene, å jotnejuling får di te gagns! For Valhall-supportera er de julekvell å skoltedag på samme ti, fænsen ligger langflat, fænsen går i take, de er Valhall Bloballklubb som hersker her i da, håoje, hellje! Frøy leverte straffesparke, å nå kommer Frigg for å ji di mere te. Jelpemei, jotner, dette kommer te å svi no aldeles dritene drastisk! Publikummera glor forventningsfullt på Friks. Ska ho stikke sjempene me kniver, slå di me øks eller hammer? Håonåo, så vel er de ikke, Friks har verre ting fore. «Egil! Fjern sjempesuspene!» bjeffer Frigg, å Skallagrimsson jør som han blir befalt. Fram fra skreppa si henter Friks de skrekklikste torturvåpen. Jispinga går høyt i Springskallen når fænsen ser reddskapen på storsjerm: «Ho ska rive a sjønnshåra disine!» skrattler en krokodille fra Dyrehirden, så alle hannene der ute får smertetårer i øya. Alle griner a skrekk, unntatt krokkisene, di utsondrer krokodilletårer a rein hårrårlatter. Å nå ligger Æge, Rym å Hyme der, svimeslått å me blottlakt pelvis, bra stussli ser de ut! Frigg håller opp torturreddskapen for publikum, mange a di må hålle for øya, så vont jør de å se. Me en demonstrativ hånnbevegelse river ho a papire, så klistersia ligger klappekake klar. Våtsjitt, bøttskømm! Rym ska først i illen, Friks går ne på kne å legger vokspapire over di svarte sjønnshåra hansine. Ho merker at sjempen straks bjynner å dirre, uten å ytre et kløyva kvekk. Ifølge bloballens reglemang har ikke spilleren lov å sette sei te motverge når di blir ilakt straffen «mere til» – den som mister bloballen kan ikke vente sei no bedre. Friks jør de samme me Æge å Hyme, ho rynker tydeli på nesa a den stramme pisslokta. Sjemper drikker kristenhannsblo, va mer kan jei si?

De er klart «mere til» er like my sjåo som straff. Skarptrommerulling høres over høyttaleranlegge, de bygger sei opp i et illevarslene kresjendo. Hornbore blåser i søllfløyta, Utgarda-Loke blåser i bokkehorne, å en gooooong! slås i biter! Friks skritter mot Rym, han prøver å vri sei runt på magen, men ligger dønn fast i Drome. Pissespruten står opp som en fornøyeli fontene over han, mens sjempeøya ruller. Friks bøyer sei langsomt ne, tar tak i vokspapire å riiiiiiiver Ryms sjønnshår opp me rota! AAAARRHH! brøler Rym, smerten er total, han knekker sammen som en saltstang i sjeften te Skallagrimsson. AAAARRHH! brøler Æge, AAAARRHH! brøler Hyme. En tredjedel a Jotunkameratene dekorerer nå grusmatta me sine glattbarberte sjønnsdeler. Sjempene likner småjenter der di ligger, å jett om publikummera veit å le. Hallihahaha! skratter krokodillene fra Dyrehirden. Hoihoihoihoi! kvekker ennene på vipptribuna. Alle samma sitter di der me nebba på vi vegg, Arne, Kalle, Gardøkk, Bolle, Daons å Deisy. Sjøl Frøy kunne fått skrompepikk a mindre!

Mens Springskallen klaprer a åtte typer latter, blåses de te pause i søllfløyta å bokkehorne. Jei må si de slik, at de kunne ikke gått mye bedre for Valhall BK. Tor å Tyr klarte de uoppnåelie, nemli å få blokula inn i bure te Fenrisulven. Ikke bare leder vi 1-0 mot Jotunkameratene, sjempenes lag er åsså betrakteli svekka, for di går te pause fire spillere fattiere. Lille Hornbore må rekti sjenne på Egil for å få han a banen, supervikingen ligger flatt pal å gnager på sjinneleggen te Hyme. Rym å Æge er de bare knokler å ører ijen a, for Skallagrimsson har allti vært så kresen i matveien – nått! «Mensåsetehelveteåkomdeiabanen, Egil!» bjeffer sølldvergen, drittsinna. De er akkurat som om non drar i en spake i Egils indre. Supervikingen reiser sei brått opp, river leggen a ve kneet å går mot garderoben, mens han knasker på sjempeknoken som om de var et sjyllingbein.

«Je, folkens! Ve pause er stillinga 1-0 i Valhall BKs favør. Jør dere klare for sjåotaim, pipel!» annonserer Pongsjelve ut i Springskallen. I de samme kommer valkyrjene dansene ut på banen, like nakne som jei utvikla di, malt i alle Bifrosts farger. Di er høyreiste å fagre, jentene mine, me sjinnene, sjukt hår å sjimrene vinger. I henna har di sverd fra svartalvenes esser, å matte strittsjelmer på hue. Brystene rister når di danser, jei sitter her som en gammel gabbagris å gosser mei. Valkyrjene sparker me beina å spretter runt, ingen er i tvil om at di kan jøre en hann te bøff tartar på nåo føkking taim. Di masturberer sei me sverdene, de ser aldeles galtegreit ut. Å nå kommer vi snart te biten jei liker best.

«Å nå kommer vi snart te biten den gamle gabbagrisen liker best!» meller Pongsjelve over anlegge, å jei sjenner bloe strømme ut i pikkue umiddelbart. «Ønsk menksene velkommen, føkkers! Jei jir dere Embla å Ask!» Der kommer protobiontene Adamat å Electra trekkene me offersjerra, jei tror jaggu jei blir gal … På sjerra står en naken liten menksehann å en naken liten menksehunn, grunnredde ser di ut. I den nye verden er de bare én ting som mangler, å den kommer her: Ei grønn trekrone bryter opp jennom grusen ve mittbanen, sjyter i være me kneisene greiner. Jei hilser dei, Yggdrasil! De er som om asketree vokser like inn i himmelen, Springskallen ser mindre ut enn for bare et øyeblikk sia. Electra å Adamat drar sjerra bort te Yggdrasil, vor di henger opp to rep i den sjukkeste greina. Valkyrjene slår ring runt Yggdrasils mektie stamme, me sverdene planta i bakken foran sei. Goll, Skogul å Gondul tar i mot repene etter vert som di kommer sigene ne fra greina, knytter renneløkker på ennen. Verken Embla eller Ask sier no, di har nok skreke fra sei. «Te Allfar ofrer vi dei, Embla!» roper Pongsjelve, mens hissie skarptrommer knurrer i bakgrunnen. Goll legger repe om Emblas fine hals. I de sammme løkka er på plass heiser protobiontene repe, så Embla dingler lik en pendel i et gulvur. Ho spreller litt me armer å bein, stakkars, før ho blir stille. Fyttitryne, jei er så opphissa at jei knapt kan snakke! «Te Allfar ofrer vi dei, Ask!» meller Pongsjelve, vorpå åsså Ask ryker te værs me sjelvene lemmer. Jei er knallhar i broken, de er like før jei sjyter libespritse over heile galtestelle. Dette er min da, deffinitly min da. Jei har all grunn te å være lykkeli å ingen grunn te å klage. Måtte alle vesner være like lykkelie som mei!

«Da var menkseprobleme ute a den nye verden! Givemæhænd, pipel!» bjeffer Pongsjelve over anlegget. Publikummera reiser sei å klapper, di nikker me hue å roper bifallsor, akkurat slik ska man hylle di som utøver et helli virke. Valkyrjene bokker dypt å slår me vinga, før di flyr a banen. Electra å Adamat nikker mot tribunene, trekker offersjerra ut. «Å nå te destråikonserten vi alle har venta på,» gauler Pongsjeve, «jei jir dere blækk føkking sjittmettellbænne RIMJOB! DREEEEP!» Å va kommer kravlene opp på Yggdrasils røtter, om ikke nettopp blækk føkking sjittmettellbænne RIMJOB? DREEEEP! Musikera har på sei mørke sjinnfrakker å er svartmalte i tryne, di trakterer sine modifiserte sjytevåpen me massemord i blikke. En sene heises opp jennom grusen, å musikera klyver oppå, smidie som katter. Unner fire høyttalertårn å fire brannsøyler står di å råkker rått, RIMJOB! Håojess! Jei jir mei enne over i digg! Men vilket riff er di jei hører? Åo … åo … åo … «Mænkaind bæsterds»! Min yndlingsliblingslåt, fyttitryne! De beste riffe nonsinne, jei klarer ikke mer … «Mænkaind bæsterds, lei daon tu dai …» ska vokalisten synge … men va er de han sier? Hællihæ? «Kan vi få Allfar opp på sena? Denne låta er tileina dei! Kom ut! Vi veit du sitter å ser på!»

Jei veit ikke va jei ska si. Beina velger for mei. Di bærer mei ne fra høysete Lidsjalv, vorfra jei sitter å ser inn i kampen, forbi di himmelropene tilskuermengdene, ut på grusen å mot asketreet Yggdrasil … Jei har min sie hatt på hue, skritter over banen i min blå frakk, mens døttspyde Gungne ligger tongt i neven. Tårene renner, jei har vont for å se klart. Endeli går jei opp på sena, vor jei får en mikk i hånna. Så langt jei kan se sitter norner å åsynjer, dverger å sjemper, hirdmenn å dyr, springskallebrøle er høyere enn alt, å de er retta mot mei.

Ijen er jei herre over Allheimen, de er derfor jei griner som en onge.