Thomas Marco Blatt

Hvis du lyver

Thomas Marco Blatt

Hvis du lyver

Del 1

1

«Klara og Matias er kjærester,» roper Even og følger etter Klara og Matias mellom blokkene.

«Slutt’a,» sier Klara og skyver Matias videre. De løper gjennom gresset, langs anleggsgjerdene som omgir Stjerneskuddalen. Det pleier å være fullt av barn i dalen, men nå har den vært stengt lenge. Kommunen bygger en ny badedam. Den skal være ferdig til sommeren, og Klara gleder seg, for i år skal hun ta Store havhestens bronsemerke. Hun klarer alle kravene, bortsett fra å dykke ned til tre meters dybde.

Klara og Matias løper forbi et av de store, hvite skiltene hvor det står «Ingen adkomst». De følger gjerdene helt over til den andre siden av Stjerneskuddalen. Klara kan se Martin, Iver og Even som små prikker mellom blokkene. Dumme Even, han skjønner ingenting. Han skulle bare visst hvem Klara er forelsket i.

2

Klara gløtter bort på Matias som er så lys, nesten hvit, i håret. Han er et halvt hode lavere enn Klara og sparker småstein ved gangveien.

«Skal vi legge oss der borte?» spør Klara og peker mellom blokkene.

Matias nikker. De krysser gangveien og legger seg i det fuktige, lysegrønne gresset som stikker Klara i nakken og på de bare armene.

Klara og Matias ligger på rygg og ser opp i himmelen, de sier ingenting. De gjør dette ofte. Ligger i gresset og ser på skyene som beveger seg. Noen ganger former skyene seg sånn at de ligner figurer eller dyr.

«Der er en elefant,» sier Matias plutselig og peker opp i lufta.

Armen hans streifer borti Klaras. Hun ser ørene, men ikke snabelen. Det ligner ikke på en elefant, men Klara sier ikke det, hun sier: «Du, vi er bestevenner, ikke sant?»

Matias nikker.

«Men jeg er ikke forelsket i deg.»

«Jeg er ikke forelsket i deg heller,» sier Matias raskt.

«Bra,» sier Klara og betrakter Stjerneskuddalen der anleggsmaskinene durer omkring. Sola skinner på himmelen, og Klara er varm i kinnene.