Kyle Gray

Tilgivelsens mirakel

Om å møte skyld og skam, svik, bedrag og urett med kjærlighet

En personlige historie inspirert av en visjon av Maria Magdalena

Oversatt av Kari Kahrs

Kyle Gray

Tilgivelsens mirakel

Om å møte skyld og skam, svik, bedrag og urett med kjærlighet

En personlige historie inspirert av en visjon av Maria Magdalena

Oversatt av Kari Kahrs

Til den guddommelige mor og englene hennes.

Hun har mange navn og mange ansikter,

men hennes kjærlighet ligger alltid i vårt hjertes dyp,

i påvente av at vi skal ankomme.

Hvis du bare visste hvem som vandrer med

deg på den vei du har valgt,

ville frykt være umulig.

ET KURS I MIRAKLER (KAPITTEL 18, TEKST 3, VERS 2)

Forord

Som åndelig lærer har jeg vært vitne til at utallige personer har åpnet seg for sin indre bevissthet og personlig vekst. Som student av det åndelige har også jeg befunnet meg på den samme reisen, der jeg dag for dag ga slipp på blokkeringene mot kjærlighetens tilstedeværelse i meg. Når vi begynner å studere det åndelige, begynner vi å søke lykke, overflod, klarhet og – mest av alt – frihet. Vi dukker opp, villige til å gjøre alt som skal til for å kvitte oss med fryktens slaveri. Med tiden, etter utallige bønner, seminarer, rådgivningstimer, yogakurs, selvhjelpsbøker og stille tilbaketrekning, innser vi at den friheten vi så desperat søker, kun kan komme fra én grunnleggende handling: tilgivelse.

I begynnelsen kan det å skulle tilgi virke som en umulighet. Hvordan skal et offer for vold i hjemmet kunne tilgi sin overgriper? Hvordan skal en ektemann kunne tilgi sin kone for utroskap? Eller hvordan skal en person som har mistet en av sine kjære under et terrorangrep, klare å tilgi den ufattelig voldelige forbryterske handlingen? «Hvordan» er ikke det viktige. Det eneste som skal til, er viljen til å tilgi.

I det øyeblikket vi blir villige til å tilgi, overtar en usynlig kraft, og vi mottar all den veiledningen vi måtte ha behov for. Ofte kommer denne veiledningen på måter vi absolutt ikke hadde forventet. For min del skjer tilgivelsen gjennom bønn og meditasjon. Når jeg ber, overgir jeg de feilaktige oppfatningene mine til den indre visdommens kjærlighetsfulle omsorg og veiledning. Da faller jeg til ro og blir klar til å ta imot. Gjennom meditasjon finner jeg denne roen, og det er i dette rommet tilgivelsen kommer til meg. Gjennom meditasjonspraksisen min har jeg leget alle slags ergrelser, fra nag som har levd i meg i flere tiår, til mindre irritasjoner. Gjennom bønn overgir jeg meg til englene, og gjennom meditasjon mottar jeg veiledning fra dem. Tilgivelse er ingen handling. Tilgivelse er en gave som gis oss når vi blir villige til å ta imot den. I det øyeblikket vi overgir oss, vil englenes usynlige kraft vise vei.

Min kjære venn Kyle Gray har et svært nært og personlig kjennskap til englenes mektige kraft. Kyle har arbeidet som medium i mange år. Han har opprettet kontakt med englenes rike for å lede mennesker inn på tilgivelsens vei. Kyle er en av de mest ekte åndelige lærerne jeg vet om. Han har en enorm integritet. Han er ikke opptatt av å lede oss mot kontanter, glitrende materielle goder og evnen til å manifestere. Han er opptatt av å lede oss mot frihet. Kyle har fryktløst akseptert en invitasjon fra englene. Han har valgt å bli deres guddommelige forbindelse og representere dem her på jorden.

Jeg kan ikke forestille meg en mer hip representant enn Kyle, en tatovert diskjockey som elsker badstuyoga. Englene gjorde et klokt trekk da de valgte Kyle som sin partner. Hans genuine kjærlighet til livet er smittsom, og hans engasjement når det gjelder å tjene, driver ham til daglig å fordype sin tro. Vi mennesker gjør også lurt i å velge Kyle som veileder. Kyle er en dødskul talsperson for englenes rike. Han gjør det reelt – og hans kule tilstedeværelse bidrar til at våre begrensede sinn gir gjenklang med en kraft hinsides vårt fysiske ståsted.

I introduksjonen til denne boken snakker Kyle om tilgivelse, og sier: I dette øyeblikket kretser englene omkring deg, guddommelige mestere i himmelen kikker ned og tilbyr deg en hånd – de står der og bare venter på å vise vei til en nyvunnen frihet, en emosjonell frigjøring og en indre healing som tilgivelse kan gi.

For et fantastisk løfte!

Kyle er blitt gitt nøklene til kongeriket, og han har akseptert det ansvaret det er å dele dem med oss. I denne boken deler Kyle disse nøklene med oss slik at vi selv kan åpne en usynlig dør til den friheten vi ønsker oss aller mest. Denne boken er et guddommelig samarbeid mellom Kyle og englene. Visdommen deres vil forandre deg for alltid. Overgi din frykt, og la Under tilgivelsens vinger vise vei.

Gabrielle Bernstein

Forfatter av Åndelig junkie og Miracles Now

Introduksjon

Helt siden jeg oppdaget englenes kraft og skjønnhet, har det vært mitt største ønske å kunne arbeide for dem. På et ganske tidlig tidspunkt følte jeg det indre kallet, følelsen av at jeg hadde en slags høyere hensikt, men jeg forsto ikke hva det var, eller hvordan det ville utspille seg. Jeg visste at det å arbeide i det åndelige riket ville bli en emosjonell reise, og at det ville dukke opp utfordringer underveis, men jeg var ikke forberedt på engang en brøkdel av de opplevelsene jeg har gjennomlevd siden den gangen.

Om og om igjen, i så å si hver eneste seanse, samtale og på hvert eneste seminar jeg har ledet sammen med englene, har ett tema dukket opp oftere enn noe annet. Jeg har aldri fullt ut forstått dette temaet, eller den healingen som skjer når det utfører sine mirakler, men én ting vet jeg: Det fungerer! Jeg snakker om tilgivelse.

Tilgivelse er noe mirakuløst. I den metafysiske teksten Et kurs i mirakler defineres mirakel som «en forandring i oppfattelsen», og tilgivelse er det øyeblikket når vi forandrer den måten vi betrakter en hendelse, en situasjon, en person, eller noe som er enda viktigere: oss selv, på. Tilgivelse skaper en bølge av forandring. Den fører oss bort fra sinne, nag og dypt rotfestet frykt, og leder oss som på vinger mot fred, kjærlighet og ro.

Hver gang jeg får mulighet til å hjelpe noen med å tilgi, griper jeg anledningen og tilbyr hjelpen. Tilgivelse er ikke noe jeg kan gjøre for andre – jeg kan ikke engang overbevise noen om at de skal tilgi – men det jeg kan gjøre, er å hjelpe dem med å erkjenne skjønnheten i det å gi slipp og føle seg fri.

Tilgivelse er noe helt spesielt fordi den utretter så mye. Noe av det jeg mener tilgivelse utretter, er at den skaper rom. Den er lik en åndelig tarmskylling – den suger opp alle de bitende, giftige, negative og irrasjonelle tankene som binder oss til en person, et sted eller en situasjon. Den hjelper oss med å føle oss lettere, og i siste instans fri.

Vi kan også betrakte tilgivelse som om den var et pussemiddel: Den renser oss og får oss til å skinne. Den er et valg vi tar, en gave vi gir. Men mest av alt er den en gave vi gir til oss selv.

Jeg er fascinert av de mirakuløse forandringene tilgivelse medfører. Jeg har personlig vært vitne til at mennesker har fått løftet vekten fra sine skuldre, at de gråter av glede og gir slipp på det som ikke lenger tjener dem. Jeg har vært en budbringer for dem på den andre siden som har bedt om tilgivelse, og jeg har fungert som medium for dem som har behov for å be om tilgivelse fra noen der oppe.

I dette øyeblikk kretser englene omkring deg, og guddommelige mestere i himmelen kikker ned på deg. De bare venter på å få lede deg til den frigjøringen, healingen og forvandlingen som tilgivelse kan gi. Bli med oss nå idet vi trer inn i ditt hjertes dyp, og la dette fenomenale miraklet utøve sin magi på deg!

Innledning

Tilgivelse er mulig for alle. Jeg kommer aldri til å glemme den gangen jeg kom frem til denne erkjennelsen. Det var en lørdag ettermiddag, solen gløttet frem gjennom skyene, og himmelen var isblå. Det var vår, og jeg gikk med spenstige skritt. Jeg var på vei for å gjøre det jeg virkelig satte pris på: å snakke med engler og formidle deres kjærlighet til andre. Tre klienter hadde bestilt time hos meg denne dagen – jeg vil helst ikke overdrive – og spesielt i helgene setter jeg gjerne av litt tid til meg selv.

Kontoret mitt ligger midt i Glasgow, ved siden av sentralstasjonen. Selv om den ligger midt i en travel by, er arbeidsplassen min fylt av en bestemt fred. Mer enn 20 personer oppsøker meg ukentlig, og minst halvparten av dem som kommer på besøk, kommenterer den freden som hviler over lokalene. Ved vinduene har jeg plassert to altere. Det ene er viet det guddommelige feminine, det andre det guddommelige maskuline. Det er viktig for meg å ha en fornemmelse av balanse, og jeg liker å erkjenne både vår mor og vår far, gudinne og gud.

Denne dagen sto en kvinne ved døren min. Hun var slank og hadde rødblondt hår, og så ut til å være tidlig i førtiårene. Jeg ventet ingen på dette tidspunktet, så lett forvirret sa jeg: «Hallo, er det meg du venter på?»

«Hvis du er Kyle, så ja!» svarte hun.

Jeg ba henne om å komme tilbake til avtalt tid, for jeg måtte gjøre i stand kontoret mitt først, men til min store overraskelse svarte hun: «Kan du være så snill å ta imot meg nå? Det er svært viktig at jeg får snakke med deg. Jeg vet ikke hvor lang tid jeg har.»

«Gi meg fem minutter,» sa jeg.

Jeg gikk inn på kontoret mitt, skrudde på varmeovnene og tente de levende lysene så raskt jeg kunne. Jeg lukket øynene i stille bønn og påkalte englene mine og takket dem for at de omsluttet meg med sitt beskyttende lys. Deretter ønsket jeg kvinnen, som presenterte seg som Rose, velkommen.

Jeg ba henne om å ta plass ved skrivebordet mitt, der englekortene mine lå klare i påvente av at seansen skulle begynne, og sa til henne at jeg kunne love henne kun én ting: ærlighet.

«Takk for at du gjør dette,» sa hun. «Jeg har bare én oppfordring før vi begynner: Jeg ønsker ikke å vite om det finnes noen ånder i rommet. Det er helt greit med engler, men jeg ønsker ikke å høre fra andre som muligens kan være hos meg.»

Jeg følte meg forvirret, men jeg ville gjerne respektere ønsket hennes, så jeg sa: «Jeg skal gjøre mitt beste, men som du kanskje vet, er det som regel slik jeg får informasjonen min om ditt liv og din verden.»

Jeg ba henne om å plassere hendene over englekortene og la mine egne hender over hennes. Vi lukket øynene begge to.

Jeg sa: «Nå kan du begynne å tenke på noe du har lyst til å snakke om i dag – hva som helst du ønsker at englene skal veilede deg i.»

I samme øyeblikk ble jeg trukket inn i en virvelvind av en opplevelse. Jeg så Rose som satt i retten i forbindelse med en sak som skulle behandles. Hvert eneste hår på kroppen min strittet mens jeg betraktet henne der hun satt på tiltalebenken. I mitt indre sa jeg: «Takk, engler, for at dere gir meg hele bildet. Jeg vil gjerne hjelpe henne.»

Umiddelbart ble jeg vist et bilde av Rose som sloss med en voksen mann som var nesten to meter høy. Han var stor og sterk, og han var ikke redd for å bruke nevene. Deretter føltes det som om jeg ble dolket i magen. Jeg gispet, åpnet øynene og kikket ned på hendene mine. De var dekket av blod.

Sjokkert hvisket jeg: «Noen er blitt drept. Faktisk tror jeg vedkommende er blitt myrdet.»

«Jeg ville ikke kalle det ’myrdet’,» svarte Rose rolig. «Jeg mener bestemt at det er feil ord. Jeg måtte slåss for familien min – jeg kunne ikke la ham fortsette å skade oss.»

Jeg begynte å fatte essensen i det som foregikk. Hendene mine var ikke egentlig dekket av blod, men de oversanselige inntrykkene mine hadde fått det til å se slik ut for at jeg skulle forstå hva som hadde skjedd. Og der, rett ved siden av Rose, sto den nesten to meter høye mannen som i ånden sa: «Jeg vil bare hun skal få vite at jeg tilgir henne, og at jeg ønsker at hun skal tilgi meg.»

«Du verden,» sa jeg høyt. «Hør her, alle sammen, gi meg et øyeblikk. Jeg er nødt til å samle tankene.»

Det viste seg at Rose hadde gjennomlevd en årrekke med mentalt og emosjonelt misbruk. Partneren hennes gjennom 15 år hadde behandlet både henne og barna hennes dårlig. Til slutt hadde hun fått nok.

«En av oss måtte dø den natten,» sa hun til meg. «Tilfeldigvis ble det ham.»

Hun skjulte liket av samboeren, og det var først noen dager senere, da adrenalinet hadde dempet seg, hun innså at hun måtte ta kontakt med politiet og fortelle sannheten.

Hun hadde oppsøkt meg av én grunn: tilgivelse. Og det var samboerens ånd som ønsket hun skulle få vite at hun var tilgitt, men hun var fortsatt så gjennomsyret av sinne, sorg og nag at hun ikke ønsket å høre fra ham. Hva kunne jeg gjøre?

I det stille påkalte jeg englene hennes, og da jeg så at hun var omgitt av lyset deres, fortalte jeg henne at de var der, og at de omsluttet henne med kjærlighetens vinger. Budskapet deres kom høyt og tydelig gjennom, og jeg formidlet det til henne, ord for ord: «Vi engler elsker deg ubetinget, og vi ønsker at du skal vite at den energien du kjenner som Gud, ikke bærer nag til deg. Selv om slike handlinger ikke er det vi ville ha valgt på jorden, og du selv ønsker at du hadde gjort det annerledes, vil du en dag komme til himmelen. Men først må du fullføre din reise på jorden.»

Jeg sa til Rose at fortiden var over, og at vi ikke kunne forandre den, men at det var det vi foretok oss i nået som var viktig.

«Du er tilgitt,» sa jeg til henne, «men du må også tilgi deg selv.»

Jeg oppfordret henne til å tilgi seg selv for sine handlinger og for det hun følte hun hadde påført familien sin. Og ikke bare det – hun måtte også tilgi samboeren sin, selv om det skulle ta litt tid.

Uansett hva hun hadde vært igjennom, uansett hvor sterkt hun opplevde seg som et offer, var det på tide å overgi alt og gå videre. For å få fred i dette livet måtte hun gi slipp på de giftige og bitre tankene hun holdt fast ved om fortiden og nået.

Hele tiden mens jeg snakket, satt hun der og gråt som om hjertet skulle briste. Englene var der og gjorde sitt beste for å trøste henne og tilby sin støtte, og jeg forsto at det var viktig ikke å bedømme henne. Jeg var der for å fungere som et lys, for å dele lyset med henne og hjelpe henne med å se det. Selv om handlingene hennes dessverre ville føre til at hun havnet i fengsel, visste jeg i mitt innerste at hun kunne falle til ro med livet sitt hvis hun bare klarte å tilgi.

Hun lovet meg at hun skulle arbeide med det hver eneste dag.

Det viste seg at hun skulle for retten uken etter, akkurat slik jeg hadde sett det i visjonen min. Selv om jeg ikke hadde sett hva som ville bli hennes skjebne, var jeg ærlig og fortalte henne at fordi hun hadde bestemt seg for å skjule liket av samboeren, var jeg ganske sikker på at hun ville bli dømt til å sone en periode i fengsel. Det virket imidlertid ikke som om det bekymret henne. Det hun virkelig var redd for, var at hun hadde begått den ytterste synd. Hun ønsket ikke å havne i helvete – og jeg var glad for å kunne fortelle henne at det ikke ville skje.

Før jeg avsluttet seansen, fremsa jeg en bønn sammen med Rose og oppfordret tilgivelsens engler til å omgi henne. Jeg ønsket også rettferdighetens engler, Raguel og Zadkiel, velkommen inn, og takket dem for at de ville bidra til at rettssaken ble rettferdig for alle involverte.

Jeg forsto at arbeidet mitt var utført – jeg hadde gjort mitt beste, og selv om Rose ikke var åpen for å lytte til samboerens budskap om tilgivelse, var budskapet uansett blitt formidlet via englene. Hun visste at hun ikke kom til å havne i helvete, og ved å formidle sannheten om at himmelen venter oss alle, hadde jeg klart å bidra til å skape lys i tilværelsen hennes igjen.

Det som forbløffet meg mest i dette tilfellet, var at jeg så sjelen til en mann som hadde utsatt familien sin for frykt og vold mens han levde på jorden, komme gjennom og fortelle sin morder at han tilga henne, og at han søkte hennes tilgivelse – ikke fordi den ville få ham til å føle seg bedre, men fordi det ville være til hjelp for henne.

Til denne dag mener jeg det er mer ved tilgivelse enn vi er klar over. Det handler ikke alltid om hva vi kan oppnå ved å tilgi, men om hva vi kan gi. I Et kurs i mirakler sies det: «Det er din tilgivelse som vil bringe mørkets verden til lyset.»

Jeg tror det er sant.