Bjørn Arild Ersland•Illustrert av Per Dybvig

Pi er en gammel dame. Hun er 12 år. Får hun leve til hun blir 15, vil dyrlegen si at hun er blitt en olding. For en katt kan 12 år være mer enn nok.

Pi bryr seg ikke om alderen sin. Hun gjør som hun alltid har gjort. Ting går bare tregere. Hun gidder ikke lenger å løpe ned trappa, men tar den i sakte steg. Det er sjelden jeg ser henne klatre opp i naboens tre.

Pi vil helst sitte stille og kikke.

Jeg har forsøkt å advare folk om at Pi er en farlig katt. Men ingen har noen gang trodd på meg.

«Pi er så søt,» sier de.

De koser pelsen og klør henne bak ørene. Pi ligger med øynene igjen.

«Se, hun liker det,» sier gjesten. «Hør som hun maler!»

Gjesten tror at hun er god med katter. Jeg lar henne tro det. I noen minutter har vi det helt fint. Men jeg vet at snart skjer det noe.

Når Pi angriper, gjør hun som når hun fanger en mus. Hun hogger lynraskt til! Biter og klorer. Musa kan dø av skrekk. Gjesten får hendene fulle av klore- og bitemerker.

«Pi!!!» roper jeg.

Så kaster jeg henne ut på plenen. Pi slikker seg på potene.

«Nå har du dummet oss ut igjen,» roper jeg.

Pi gjør seg klok og gammel. Hun sitter med ryggen til og kikker rundt i hagen.

Pi kan få meg til å tro at hun er både eldre og klokere enn meg. Hun ser på meg som om hun vet hva jeg tenker. Da lurer jeg på hvordan hun er blitt gammel så raskt? En jente på 12 år er fortsatt et barn. Pi er så gammel at hun snart kommer til å dø. Det gruer jeg meg til.

Hvorfor kan ikke Pi og jeg leve like lenge?

Hva vil det si å bli eldre?

Hva skjer med en gutt fra han er tre år til han blir åtte?

Er han allerede da begynt å bli gammel?

Hva er det som forandrer oss?

Er det tiden?

Det skjer forandringer også hos trær og fugler. Alt blir annerledes når tiden går. Hvordan kan tiden være overalt?

Også blant fiskene i havet?

Er det noen som vet hva alder egentlig er? Kan jeg finne ut av alder ved å skrive denne boka?

Pi sover mye mer enn før. Hun er som folk jeg har sett på gamlehjem. De sitter i stolene og sover.

Pi har favorittplassen sin foran peisen. Der ligger hun med lukkede øyne og kjenner på varmen. Pusten er så stille at jeg kunne trodd hun var død allerede.

Jeg legger en vedpinne på bålet. Så går jeg ut og setter meg på kontoret i hagen. Det er her jeg skriver denne boka.

I kveld skal jeg inn igjen til peisen. Da kan Pi få lov å legge seg på magen min. Så skal vi sove middagshvilen sammen.

Jeg har reist langt den siste tiden. Jeg har dratt for å spørre ekspertene. Svarene har jeg notert i den blå boka mi.

Jeg har også tatt bilder av dyr og planter og fisk. Pluss en diger blomsterpotte og det store skipet jeg var om bord i ute på havet. Jeg har sett i mikroskop på bitte små ting som lever inni oss. Og jeg har møtt en gammel tiger som var mye eldre enn den ville vært om den hadde levd hele livet ute i naturen.

Ofte skriver jeg bøker hvor jeg finner på ting. Men denne boka skal handle om virkeligheten.