Vil du lese mer om Stine?

Stine klasse 1A

Stine og skoletannlegen

Stine kan ikke svømme

Stine på klassetur

1.

Det gikk rykter om at Erna Lunde, læreren deres, var forelsket. I den nye vaktmesteren på skolen. Det var kanskje ikke så stort, det ryktet. Ikke så mange som visste om det heller. I grunnen var det bare Stine og Yvonne, og så Gunn, da. Men Gunn bare blåste av det, hun. For vaktmesteren hadde skjegg og kom fra Danmark. Det var som å spleise en dølahest med en gås, det mente iallfall Gunn.

Når det kom til stykket, var det Gunn som pleide å sette ut rykter. Hun var vel sur fordi hun ikke var den første denne gangen.

Det var for noen uker siden at Stine og Yvonne oppdaget Erna Lunde og den nye vaktmesteren. På bussholdeplassen under Erna Lundes paraply. Det var selvfølgelig fordi det sluddet og den nye vaktmesteren verken hadde regnfrakk eller paraply. Han sto og pattet på en pipe, og Erna Lunde holdt armen i været så vaktmesteren ikke skulle bli våt. Hun la ikke merke til at Stine og Yvonne gikk forbi engang. Så lo hun, på en veldig lite læreraktig måte. Sånn som jentene på ungdomsskolen pleier å le når de står sammen med guttene borte ved porten. En latter som liksom ikke ville ta slutt, tenkte Stine, da de var kommet over gaten. Hun så mot bussholdeplassen. Hodet til Erna Lunde var helt borte i all pipetobakken.

– Se på dem, sa hun til Yvonne. – Hva synes du det ser ut som?

– Ser ut som?

– Ja. Erna Lunde og vaktmesteren.

Yvonne var ikke helt med. Hun studerte juleutstillingen i vinduet til Glassmagasinet. Nå snudde hun seg.

– Som om de venter på bussen …

– Å! Se litt bedre etter, da!

Yvonne så og så. I det samme sa visst Erna Lunde noe morsomt, for vaktmesteren slo seg på låret og riktig gapskrattet.

– Tror du hun er forelsket? spurte Stine.

– Erna Lunde, altså?

– I vaktmesteren?

– Ja.

– Hun er jo over femti!

Som om det hadde noe med saken å gjøre. Dessuten var ikke femti så mye. Flere av rockestjernene som pappa digget, var mye over femti. Og de fikk seg da stadig vekk nye kjærester. Barn også. Haugevis av dem.

De ble stående og følge med på de to borte ved bussholdeplassen.

– Kanskje, sa Yvonne etter en stund. – Hun oppfører seg kanskje litt barnslig. Hun pleier liksom ikke å fjolle sånn.

– Og så kan hun ikke fordra røyk, la Stine til.

Men Yvonne mente at når man var forelsket så tålte man mye mer enn man ellers ville gjort. Ja, det kunne hende at Erna Lunde rett og slett likte å få røyken fra pipa til vaktmesteren rett i fleisen. At hun kanskje ikke luftet kåpen sin når hun kom hjem heller, fordi hun ville beholde den gode lukta av ham så lenge som mulig! Hvis det var sånn at hun var forelsket, da. Yvonne plapret i vei.

– Man tåler nesten alt når man er forelsket, mente hun.

Yvonne dro den hvite lua ned i pannen og smilte lurt. Hva var det med henne, egentlig?

– Er du kanskje forelsket, du også? spurte Stine. – Siden du plutselig har så mye peiling.

Men det var det mest sinnssyke forslaget Yvonne hadde hørt på lenge. For hvem skulle hun være forelsket i liksom? Stine foreslo Halvor. Han var jo ganske søt.

– Søt?

Yvonne himlet med øynene.

– Ja?

– Å, Stine.

– Hva er det?

– Gutter er ikke søte, da vet du!