Cara Hunter

I mørket

Oversatt av Ulrik Farestad

Cara Hunter

I mørket

Oversatt av Ulrik Farestad

Til «Burke og Heath»
For mange glade dager

Prolog

Hun åpner øynene, men mørket er så tett at hun kunne hatt bind for dem. Hun kjenner tyngden av den rå, gamle luften som ingen har pustet i på lange tider.

De andre sansene bråvåkner. Den dryppende stillheten, kulden, lukten. Mugg, og noe mer ubestemmelig, noe dyrisk og stramt. Hun beveger fingrene og kjenner grus og fukt under jeansen. Så demrer det for henne – hun husker hvordan hun havnet her, hvorfor det skjedde.

Hvordan kunne hun være så dum?

Hun kveler den sviende panikken og prøver å reise seg, men synker sammen. Hun fyller lungene med luft og roper så det ljomer i veggene. Hun roper og roper og roper, til halsen verker.

Men ingen kommer. Ingen kan høre henne.

Igjen lukker hun øynene, og varme, sinte tårer triller nedover ansiktet. Hun er stiv av raseri og selvbebreidelse og klarer knapt å tenke på noe annet, helt til hun farer sammen av skrekk da de første små, spisse beina beveger seg over huden.