Hans Sande

Det hjertet som vi har. Som og er kjøtt

Roman

Gyldendal

Det er gøy. Det er gøy å skrive på pese. Bokstavene på skjermen er helt jevne og lysegrønne. Jeg skriver det ned. Og så må de andre gjøre det. Jeg kan alle bokstavene. Men jeg kan ikke alle ordene. Men jeg kan flere ord enn de andre. Jeg kan dele opp ord som er for lange. Bok staver. Så blir det lettere for de som kan lese å lese. Så kan de gjøre det.

Når jeg blir tom i hodet sitter jeg bare og venter litt. Så kommer det mer. Så kan jeg skrive det ned. Så sitter jeg og leser opp om kvelden når de andre er ferdige. Det er gøy.

Mix masteren er for eksempel ødelakt. Mix masteren. Men det hjelper ikke å skrive det. For alle vet det først. Og ingen kan ordne den likevel. Det er for små ledninger inni. Men jeg kan skrive at for eksempel Tommy og Biggen må lete etter en ny. De kan bli borte i mange dager. Så kan vi piske krem til kakaoen.

Noen av ordene er det bare jeg som kan. Kanskje er det noen som kan dem langt borte. Men de kjenner vi ikke. Og noen av ordene er det flere som kan litt. Det er slike ord som for eksempel. Og faktisk. Og for sovit. De ordene er det bare jeg som forstår helt. Men de andre forstår dem litt. Derfor kan de bruke dem ofte.

Men det er bare jeg som vet at de betyr ingenting. Jeg skriver for eksempel at det er for sovit i orden. At du Biggen gjør det. Da vet ikke Biggen helt. Er det i orden spør Biggen. Han har store øyer med tårer for ingenting. Jeg leser det en gang til. Med samme stemme. Han får ikke vite mer. Så går han og gjør det.

Når Tommy og Biggen kom tilbake var de veldig stolte. De hadde en nesten helt ny Mix master som het Philips. Den var gul nesten oransje. Tommy hadde fått en spiker planke i hodet. Men det var ikke så farlig. Det var verre at det lå noen dødninger og liksom passa på. Men til slutt hadde de fått Mix masteren. Så ble de enige om å bære den et stykke hver. Og når de kom fram til meg skulle de holde den sammen. Jeg åpna den siste fløte boksen. Og tømte det oppi bollen. Og alle sto rundt og så på. Men så hadde de ikke tatt med de to som skal gå rundt. De som lager kremen. Og de to som vi hadde fra Simens passa ikke. De satt ikke fast. Så måtte de to gå tilbake. Og på fjorten dager er de ikke kommet tilbake.

Nå disketerer vi om hva vi skal gjøre. Men jeg vet svaret. Men de andre får snakke lenge om det. Vi har lagd pannekaker av fløten. Uten egg.

Diskuterer er med u. Det står i den tjukkeste boka. La oss diskutere det en gang til. Vi sitter i en ring. Og jeg sitter i min stol. Det er nesten ingen som sier noe. Tora sovner etter en liten stund.

Når noen blir syke tar jeg på meg den hvite frakken. Jeg finner fram temperaturen og måler selv om de ikke vil. Det lukter vondt når jeg tar den ut. Og det er vanselig å lese den blå streken når det lukter sånn. Så får de tabletter. Men av og til blir de verre likevel. De får havresuppe med saft slik som i gamle dager.

Bodil har fått barn to ganger. Og begge ganger er det jeg som har vært jordmor og overlege. Marit har vært med og tørket og holdt fast. Og klappet på kinnet i mange timer. Det er fine barn. Det er to jenter som lærte å gå på ett år. De leker ikke sånn som de andre ungene. De bygger høye tårn av klossene. Ikke bare utover. De vasker seg av seg selv. Jeg skal gifte meg med den største eller den som blir penest.

Jeg har mange bøker i noen kasser som er forbudt. Når det er stille åpner jeg ei kasse og tar opp ei bok. Det er slike bøker som ingen andre forstår. Men jeg forstår ikke alt jeg heller. Det er mange fine bilder i noen bøker. Og noen bøker er bare leksikon. Der står det om verden i gamle dager. Noen bøker er på helt andre språk. Jeg forstår bare litt på engelsk. Det er slik som Today is Joans birtday. Det betyr Torsdag er Jons bursdag. Og noen av sangene vi har er på engelsk også. Nesten alle kan synge litt på det. Men det er vasnkeligere å lese det.

Nå vil jeg fortelle om noe som er moro. Vi er nesten aldri helt alvorlige. Vi gråter men det går over. Vi har dans nesten hver kveld. Med bongo trommer og ku bjeller og Bodil på gitaren. Og noen lager skue spill som er nesten bare tull. Men det gjør ingenting. Vi ler like mye for det. Jeg har lest i ei forbudt bok om skue spill før. Som ofte var veldig triste. De døde og fikk ikke hverandre. De tenkte på hvordan de skulle plage eller gi gift i maten. Men hvorfor gjorde de det?

Det er ofte jeg har vondt i magen. Men vi lurer ikke med maten. Alle får det samme. Men viss noen blir veldig glad i en pose med noe godt. Så deler de likevel. Eller spiser fort uten at noen kan bli sinte.