Øystein Lønn

Arkeologene

Roman i to stadier

Gyldendal

Bok I: Byen

Toget skramlet inn på øststasjone

Toget skramlet inn på øststasjonen.

Jeg labbet nedover perrongen og ut i hovedgaten, folk på fortauene, forbi trafikkfyr, gule solblink i sort billakk, trikker som sjanglet på skinnene, gule drosjer, alleen mot sjøen. Heten dampet fra asfalten.

Finder bak en eselkjerre; han så meg ikke, lyden fra en kjøttøks i slakterbutikken, en Opel Kadett ruset i bakgården; jeg labbet, midt i solen, flimmeret, den lyseblå himmelen, husene klamret seg til hverandre, grå og ensformige, jeg så mørke flekker i murpussen, skyggefulle portrom, en punktert sykkel, åpne vinduer, kjøkkenvinduer med stekeos, kvinner fra markedet med asparges, poteter, artisjokker, melon, vinflasker tøt opp fra baggene … igjen solen, flimmeret, heten, førti grader i skyggen, en mann sov i en port.

Jeg gikk gatelangs og gjennom lyskryss, gangfelt, kofferten under armen, papirer, utklipp, nye papirer, kart, gamle bøker, bunker med notater. Jeg bar naturligvis på eksamener, attester, en lang uttalelse fra professoren; jeg tviholdt i kofferten, stappfull av data og navn, labbet avgårde så skoene smalt i asfalten, brostein, nedover sidegatene, nye lyskryss, nye gangfelt, over broer, heten flimret, hattebremmen over øynene, solreflekser i brunt elvevann. Jeg hørte bildekk slafse over myk asfalt.

Deretter hotellet.

Jeg sa.

Hvor bor han?

Han kom i går.

Med buss?

Bil, tror jeg.

Har han kjøpt bil?

Han kom i bil.

Vet du hvor han er?

Et kjølig murhus med nedslitte trapper og mørke loftsboder, skrot og skrammel, gipsfigurer som drysser, nips og godværsparaplyer, gardinstenger, bøker med slitt perm, bøker uten perm, pinnestoler, bord, stålamper, lysekrone.

Har du spist?

Ja takk. På toget.

Var det dyrt?

Svinedyrt.

Vi har litt igjen. Du kan få flesk med kålstuing. Har du lyst på en omelett med poteter?

Nei takk.

Hva med et glass vin?

Nei, mange takk.

Fra vinduet så jeg ned i labyrinten og det gamle torget, markedsplassen hvor selgerne la hendene foran munnen som ropert, kjerrer med frukt, tøyer, sko, hvitevare, reklameplakater, skrot.

Jeg løftet telefonrøret fra gaffelen.

Ga han beskjed?

Ingenting her.

Vet du hvor han gikk?

Klesvasken som dinglet på snorer mellom husene, laken, putetrekk, strømper, bluser. Tykke snorer med klyper.

Jeg så.

Tre rom på rad mot gaten. Vinduene mot nord. Korridoren til høyre, arbeidsrom, entré og dass.

Verten sa hva jeg ventet.

Vi sov utover formiddagen.

Vi må begynne.

Finders omkved.

Vi må begynne.

Timeplanen sa samme dag. Vi hadde lagt en omhyggelig plan. Finder i sengen. Han pusset kikkerten …

Han demonterte den med en skrutrekker, labbet rundt i værelset på jakt etter en oljekanne, pussegarn og filler, en ekstralinse.

Har du et par morgensko?

Han pusset tennene, travet rundt i værelsene etter såpestykket og håndkle.

Kan jeg låne slåbroken?

Vannrørene surklet.

Han satt på huk foran sengen. Han spredte delene utover sengeteppet, omgitt av pussegarn, linser og oljekanne; han skrudde, svettet og tørket to blinkende dråper på pannen.

Skruene drysset ned i foldene og han ristet sengeteppet utover golvet.

Til helvete med hele Zeissen.

Han sa.

Hvor er kofferten?

Hva med den?

Kofferten.

Hva er det med kofferten?

Har du mistet den?

Den står på stasjonen.

Er det bare å hente den?

Jeg håper det.

På veggen tomme bokhyller. Solavtrykk på tapetet. Nisjer i veggen til blomsterpotter. Vinduskarmer med flekket hvitmaling. To avsatser til kobberurner. Slyngplanter langs dørkarmene, fordypninger i veggene til nips, ryttere, hus, soldater, barn, bikkjer, kobberfat, ting så nakne som paragrafer.

Jeg så.

Tre overfylte rom. Kjøkkenbenk med skuffer og bestikk. Blå vegger. Gult tak. Hvit voksduk med sorte striper, benkeskap, utslagsvask, slitte golv med lakkrester i krokene. De sørgelige levninger etter en leilighet.

Han sto i gårdsplassen støttet seg mot tørkestativet svettet og strøk seg over ansiktet kakket med pekefingeren mot armbåndsuret og nikket mot porten for å vise at han var lei av å stå og henge mens kvinnene sto bak gardinet skulte mot målbåndene og verktøykassen Han sa ingenting Ventet bare tålmodig Uten å vente noe som helst Han så med rappe øyne omkring mot de falleferdige skurene som engang hadde vært toaletter nå uthus for inventar Det kunne være en stol en sofa med falmet trekk leketøy sabler gyngehester motorsykkeldeler takstein med grønn mose

jammen så kom da hva venter du på

gi meg en hånd her

skal vi ha med den kassa der må vi få tak på ei kjerre

selvfølgelig skal den med

er det nødvendig

naturligvis må den med

da må vi ha tak på en mann med kjerre

ikke i dag det er søndag

så la den stå

Deretter sa jeg

skal vi skritte opp her

her

skal vi måle her

det er målt

har du tallene

samtlige

Etter en time dekket solen sengen. Han ventet til solen varmet ansiktet før han slo sengeteppet til side. Ved å heve brystkassen, ganske langsomt; han pustet støtvis, hjerteslagene under den tynne huden, en svak bevegelse i mageregionen, armene, fingrene, dirring i lårene. Han hevet armene og sendte kubeformede skygger utover brystkassen, ned i fordypningene hvor huden dampet av solvarmen. Han senket begge armene, nye skygger over sengen, to skygger nedover mot lårene, mot navlen, mot hjertet. Han hørte en liten vibrasjon i halsen og stemmebåndene, bevegelser som banket i bronkiene, gurglet i lungene, pustet ut luft og satte inn nye ord, ny lyd.

Den unge piken sa.

Hva sa du?

Ingenting.

Unnskyld meg. Jeg hører ikke, forstår du.

Hører du ikke?

Nei.

Hvordan hendte det?

Det er lenge siden. Jeg husker det nesten ikke. Det er en lang historie. Jeg bommer bare iblant på hva folk sier.

Du leser altså på leppene.

Det stemmer.

Legene gjorde et forsøk. Etter et par tre operasjoner sa jeg stopp. Det nyttet ikke.

Åssen virker det?

Hun tenkte seg om.

Hvordan det?

Med leppene. Jeg tenker på hvordan det er å lese på leppene.

For meg var det som å lære et nytt språk. Tysk, fransk, russisk. Slik var det for meg.

Hvordan er det for andre?

Det vet jeg ikke.

Som å lære et nytt språk?

Jeg går på et kveldskurs. Jeg lærer ordene ett for ett. Det er vanskelig å lære skikkelig syntaks. Læreren maser stadig vekk. Kan du forklare meg?

Jeg kan gi den leksikale forklaring.

Bare den?

Går du på skolen fremdeles?

Selvsagt.

Hvordan virker det?

Akkurat nå konsentrerer vi oss om fremmedord. Og iblant nye ord.

Er det vanskelig?

Nei.

Aldri?

Det er en ny leppestilling.

Som du kjenner igjen?

Iblant.

Ikke alltid?

Nei.

Hva gjør du da?

Gjetter.

Gjetter du ofte feil?

Det hender.

Men ikke ofte?

I grunnen ikke.

Det skjer i munnhulen, forstår du. I munnhulen og med tennene og leppene.

Hva betyr det?

Vil du ha den forklaringen som står i læreboken?

Helst ikke.

Hun flirte.

Det er først og fremst et spørsmål om muskelkontroll. Det kan læres.

Enkelt?

Hva mener du?

Er det enkelt å lære?

Det tar tid. Jeg må alltid vite hvilken munnstilling jeg skal bruke til ordet jeg ønsker å si.

Alltid?

Selvsagt.

Hva tar du det fra?

Tar hva?

Ordene.

Hør nå her. Det er hele tiden et spørsmål om bevegelser. På leppene og i munnhulen. Ingenting annet.

Alltid?

Hun trakk på skuldrene.

Han så på henne.

Hva nå?

Tja, hva nå?

Røker du?

Ikke noe særlig. Iblant.

Har du noe imot at jeg røker?

Nei, hvorfor det?

Skal vi finne en restaurant?

Er du sulten?

Er du?

I grunnen.

Hva liker du til middag?

Fisk.

Finnes en restaurant i nærheten?

Borte på hjørnet.

De gikk tvers over gaten og inn på fortauet. På hjørnehuset hang et skilt med «Restaurant» i sorte bokstaver. En blå pil pekte mot inngangsdøren.

De fant et ledig bord ved vinduet. Kelneren la menyen foran dem på bordet.

Hva heter du?

Elly.

Etternavn?

Martin.

Elly Martin. Det er ganske pent.

Du har i grunnen rett. Det er slett ikke ille.

Bor du her?

Ja, i nærheten.

Hun leste i menyen og han ventet til hun så opp.

Hva gjør du her, forresten?

Jobber. Jeg er arkeolog.

Er du en av arkeologene?

Det stemmer.

Hele nabolaget sier at dere skal flytte flere hus med bulldoser. Er det sant?

Neida. Vi har et felt utenfor byen. Her inne skal vi gjøre endel enkle oppmålinger.

Kan jeg si det til de andre?

Selvsagt. Hva gjør du?

Om jeg arbeider?

Ja.

Jeg står i butikk.

Er ikke det vanskelig?

Fordi jeg ikke hører?

For eksempel.

Ikke noe særlig. Det blir en vane.

Bor du her?

Hun leste i menyen.

Bor du her?

I 24 gate.

Har dere begynt med tall?

Det er et nytt system.

Liker du det?

Ja, det er ganske greit.

Er det et av høyhusene i det nye kvartalet?

Nei, høyhusene begynner i 25 gate.

Elly Martin.

24 gate.

butikkdame.

omkring 25 år.

mørk.

ugift.

ingen spesielle kjennetegn.

Hvordan vet du at jeg er ugift?

Fordi du ikke har ring.

Må man ha ring?

Jeg skal vedde på at du ville ha ring.

Du har rett. Jeg vil ha ring.

Her kommer fisken.

Vær så snill. Ikke snakk mens vi spiser.

Mens de spiste tenkte han på nøkkelord som

trikk

disk

håndveske

nistepakke

nøkkelknippe

barn

penger

hus

kasseapparat

kjønn

vekslepenger

fisk

klær

menn

kino

fjernsyn.

De spiste i taushet.

Smakte det?

Utmerket. Jeg spiser her hver søndag. Kjøkkenpersonalet henter fersk fisk på bryggene. Dessuten kjenner jeg flere av dem som arbeider her.

Var det derfor kelneren blunket?

La du merke til det?

Kjenner du ham?

Litt.

Går dere ut sammen?

På kino en gang iblant. Etterpå går vi et eller annet sted. På tivoli eller nedover mot havnen. Han har lyst til å kjøpe en av restaurantene der nede.

Ligger du med ham?

Hvorfor spør du om det?

Bor du hjemme?

Ikke nå. Vi hadde lite plass. Bare to rom. Jeg har leid en hybelleilighet.

Liker du det bedre?

Bare en gang. I en Volkswagen. Det var jævlig trangt. Jeg fikk gearstangen mot kneet. Dagen etterpå var han forlegen.

Hvorfor det?

Ikke vet jeg.

Han ser ikke slik ut.

Som hva?

Som han ville bli forlegen.

Det har du rett i.

Han ser hyggelig ut.

Det er han også.

Hun flyttet askebegeret over på den andre siden av bordet. Blåste aske av duken og så på svingdøren ut til kjøkkenet. Hun så ham ikke.

Til meg sier han at han skal bli hovmester eller restauranteier før det er gått to år.

Er han selvsikker?

Kanskje det.

Liker du det?

Har aldri tenkt så langt.

Er det ikke en fordel?

Ganske sikkert.

Hun trakk på et par hvite hansker.

Men nå må jeg gå, sa hun.

Hun plasserte vesken på bordet og stappet sigarettpakken nedi. Hun reiste seg.

Hva heter du?

Han sa navnet.

Hvor bor du?

Nede i gaten her.

Og du er altså en av arkeologene.

Det stemmer. Og vi skal ikke flytte på noen av husene med bulldoser.

Er du gift?

Ja.

Barn?

To.

Hvor lenge blir du?

Jeg vet ikke riktig.

Vil du besøke meg?

Gjerne det.

Når?

Når som helst.

Det holder for meg.

Hun vinket til kelneren som kom med kåpen. Han la en regning på bordet og løftet kåpen inn på ryggen hennes. Hun dyttet nøkkelknippet langt ned i kåpelommen.

Takk for nå.

I like måte.

Skolen begynner klokken seks.

Ser jeg deg igjen?

Du vet hvor jeg bor. Det er bare å komme når du får lyst. Fjerde etasje. Navn på døren.

Hun smilte.

Javel, vi får se.

Morn, sa hun.

Morn.