Øivind Hånes

Desibel spirit

Dikt

ALFRED CORTOT: Poeten taler, Paris 1953

«Jeg heller til den oppfatning at det siste stykket, Poeten taler, som er tittelen Schumann ga dette udødelige verket, skal betraktes som en intim drøm. Det handler ikke bare om å frambringe vakker klang og uttrykksfull frasering; du må også skape en fornemmelse av en drømmetilstand. Man må drømme dette stykket, ikke spille det. Tillater De at jeg tar Deres plass?»

(Studenten overlater krakken til Cortot, som begynner å spille mens han fortsetter å snakke med et fjernt blikk)

«Disse to frasene er ikke forbundet med hverandre; de er to ulike elementer i den samme musikalske tilstanden. Her, som et spørsmål, og her igjen, et annet, og ømt, som spør om veien … og fra og med dette øyeblikket bør man formidle musikken ikke bare gjennom tonene, men gjennom en slags inspirasjon, ekstrahert fra denne udødelige ånden. Herfra bør klangene forsvinne langsomt … bli svake og uklare … og tilbake er kun restene av en drøm som fortsetter å hjemsøke deg …»

Mulige lyder

Påskeformelen

da har det gått 532 år

og vi kan begynne forfra

å begynne helt på nytt

den umerkelige, ufattelige overgangen mellom

slutten og begynnelsen

lager en lyd

en helt egen lyd

som når det knaker i trehus en iskald vinterdag

eller en sporveksel på ei jernbanelinje

et fjernt hammerslag på en gård langt unna

en nøkkel som settes inn i en lås

hørbart, men lett å overse

mønsteret:

1. påskedag forflytter seg mellom

22. mars og 25. april

sol og måne, enkle observasjoner

en syklus på 532 år

og vi begynner forfra

det er

nå

begynnelsen på en epoke

slutten på et øre

den samme lyden:

vintervegg

sporveksel

hammerslag

lås

påskeformelen spenner sitt nett

og ingen får oppleve syklusen på nytt