Ellen Vahr

Drømmekraft

En bok om å følge hjertet, leve sant og lykkes med drømmer

Gyldendal

Til Thea Marie og Kristen

Innledning

Trust in dreams, for in them is hidden the gate to eternity.

Profeten – Kahlil Gibran

Denne boken handler om å følge hjertet, leve sant og lykkes med drømmer. Den er skrevet til deg som er redd for at din drøm aldri skal bli til virkelighet, eller at livet ditt skal passere uten at du har stoppet opp lenge nok til å finne ut av hva du egentlig ønsker å få ut av det. Den er skrevet til deg som er redd for «å brenne inne med noe», men som ikke vet hva dette noe er. Jeg har også hatt deg i tankene som kjenner drømmen og allerede har realisert den, men som sliter med lange dager, liten inntjening og motløshet, og kanskje en gryende frykt for å måtte kaste livsverket ditt på båten.

Jeg har en tro på at et vellykket byggverk må ha et solid fundament, og hvis drømmen og livet ditt er byggverket, så er du selv fundamentet. Uten at du står fjellstøtt i deg selv og kjenner din mening og ditt utgangspunkt, vil fundamentet være for svakt til å kunne bære deg hele veien. Det vil også til tider være vanskelig å vite hva som egentlig er veien for deg. Du er arkitekten av drømmene dine, men du er også den som skal bygge drømmen. Derfor tar jeg utgangspunkt i det aller viktigste, nemlig DEG.

Jeg er overbevist om at du må begynne med deg selv for å lykkes med dine drømmer. Du må stoppe opp og finne ut av hva du egentlig lengter etter innerst inne, hva som får sjelen til å synge og hjertet til å danse. Du må finne inn til det som er din egen verdi og din egen kraft. Jeg har kalt dette for drømmekraft. Drømmekraft er en ressurs som finnes inne i alle mennesker. Det betyr at alle mennesker i egenskap av å være menneske har det aller beste utgangspunktet for å kunne realisere sine drømmer.

Boken har følgende hovedmål:

• å minne deg på hvor verdifull og uendelig kraftfull du er

• å inspirere deg til å stoppe opp og finne ut av hva du lengter etter innerst inne

• å vise deg hvordan du setter opp en stjernevisjon for livet ditt

• å hjelpe deg til å finne tilbake til din opprinnelige drøm

• å gjøre deg kjent med din drømmekraft; full av energi, kreativitet og pasjon

• å gi deg redskapene du trenger for å gå fra drøm til virkelighet

• å foreslå en kur for hvordan du kan gi slipp på hindringene dine

• å forklare hvorfor din frykt er din aller beste veiviser på veien mot målet

• å gi deg konkrete råd slik at du kan lykkes

• å minne deg på at du er en verdibærer, og at du har et unikt bidrag i verden

Gleder meg til boken din, håper den både blir drømmende og veldig konkret, slik at den blir til god hjelp for oss som er i gang med å følge drømmene våre.

(Mail fra en klient på vei til å leve ut sin drøm)

Jeg håper jeg vil klare å innfri forventningene fra alle dere dyktige, vakre og modige drømmere som jeg har møtt på min vei, og som virkelig forventer noe av meg og av boken min. Det finnes dessverre ikke noe trylleformular for å komme i mål. Det finnes bare ærlig søken etter din egen sannhet. For noen kan det gå lett, mens det for andre kan være en lengre bevisstgjøring. For det er det det handler om når alt kommer til alt: å bli bevisst alt det du allerede er, og se det vakre i det. Ut fra det ståstedet kan du skape din egen magiske drømmereise.

For hver dag er en ny reise vi kan velge. Hver dag er en ny mulighet. Vi begynner om morgenen og reiser på jobb, vi reiser hjem, vi reiser på kino, vi reiser til en venn, vi reiser til butikken, vi reiser på ferie, vi reiser til slektninger, vi reiser når vi drømmer oss vekk i en film eller i en bok eller ser på TV. Mitt aller første spørsmål til deg er derfor:

• Er de reisene du foretar deg i dag, de reisene som fører deg i retning av drømmen din og det livet du ønsker deg?

Det jeg ser i dag, er en stadig økende lengsel etter mening. I vår del av verden har de fleste det de trenger og mer til, men det er allikevel en tomhet der som om noe vesentlig mangler. Mange lever livet sitt i en tilstand av mellomtilfredshet og går rundt med en følelse av at livet skulle ha vært noe mer. Slik var det også for meg. Mitt håp med denne boken er at du skal kunne våkne opp hver eneste morgen og være så henrykt over hvem du er i verden og hva du gjør med livet ditt, at du kan strekke hendene i været og juble «Yes! Nå er jeg fornøyd, nå er jeg der jeg skal være. Dette er virkelig meningen med livet mitt! Hurra!»

Er det dette du ønsker at skal hende deg, så begynner det med en beslutning. Beslutningen om å stoppe opp og begynne å lytte. Lytte til det som så lenge har vært oversett inne i deg selv, og være nysgjerrig på det du oppdager. Jeg tror at vi alle har dette noe dypt inne i oss som vi bevisst eller ubevisst lengter etter å få realisert og brakt ut i livet. Noe som «kaller på oss» og som representerer vår mening og er vår røde tråd igjennom livet, enten det er i form av en jobb, en hobby eller en sak vi er glødende opptatt av. Drømmen er ofte den enkleste veien til å finne denne meningen.

Hvordan boken er bygget opp og hvordan du kan få mest mulig ut av den

Boken vil følge deg igjennom hele prosessen, fra du stopper opp og begynner å jakte på den opprinnelige drømmen og helt frem til du er godt over målstreken. Jeg anbefaler at boken leses i den rekkefølgen den er skrevet, da alle kapitlene og de tre hovedfasene har en gjennomtenkt rekkefølge. Etter min historie og en avklaring av hva det vil si å stoppe opp, fortsetter boken drømmende i fase 1, målrettet i fase 2 og ender opp i konkrete strategier slik at du kan lykkes med din drøm i fase 3. Har du allerede realisert din drøm, men føler at du trenger suksesstrategiene i fase 3, vil jeg allikevel anbefale deg å lese boken i sin helhet. Boken avsluttes med noen tanker rundt det å gi videre og om ydmykhet, tro og takknemlighet.

Det er mange spørsmål underveis i boken, som er ment til refleksjon. Jeg anbefaler at du svarer på så mange spørsmål som mulig for å få fullt utbytte. Det er også enkelte øvelser som er ment som inspirasjon. Det er ikke gjort plass til å svare i boken. Jeg foreslår at du lager din egen notisbok, dekorerer den etter ditt hjerte, og fyller den med svar, refleksjoner, bilder, sitater, tekster og all annen inspirasjon du får underveis. Du kan gjerne gjøre øvelsene og svare på spørsmålene sammen med en annen, eller i en liten gruppe, hvis dette er motiverende for deg. Ta deg den tiden du trenger og sørg for å stoppe opp med jevne mellomrom for å fordøye noe av det stoffet som du presenteres for.

Jeg bruker uttrykket å finne den opprinnelige drømmen flere steder i boken. Jeg har en overbevisning om at alle mennesker er født med ett eller flere unike talenter. Vår første og opprinnelige drøm springer ut ifra disse talentene for å vise oss den mest kraftfulle veien vi kan gå for å leve ut vårt livsmål og vår mening. Kanskje vil du finne en rød tråd i boken, som kan lede deg tilbake til din opprinnelige drøm.

Men boken er like mye ment som et redskap for å virkeliggjøre hverdagsdrømmer, som for eksempel å gå ned noen kilo, begynne å male, skrive en bok, seile jorden rundt, åpne et vaffelhus eller finne en kjæreste. Du vet selv hva ditt hjerte lengter etter og hva du har lyst til. Det ene er ikke bedre enn det andre. Sats på det du tror på selv!

I boken vil du møte flere av mine klienter og tre av de mange foredragsholderne som jeg er så takknemlig over å ha fått besøk av i min Inspiration Club! Jeg tror på kraften i å dele historiene våre med hverandre. Det inspirerer og fører til større åpenhet og forståelse mellom mennesker fordi det berører oss og vekker gjenkjennelse, selv om de ytre fortellingene er aldri så forskjellige. En slik historie har også du å fortelle.

Boken er inspirert av de mange gode samtalene jeg har hatt med klienter, av brev jeg har fått med spørsmål rundt det å realisere drømmer og av mange gode diskusjoner etter foredrag og kurs jeg har holdt. Jeg har også forsøkt å skrive en sannferdig historie om min egen reise. Alt dette har ført til undring og refleksjon, og en forståelse av at vi under overflaten stort sett lengter etter det samme: å finne ut av hva det er vi egentlig vil bruke livet vårt til, og hvorfor vi vil akkurat det. I vårt hvorfor ligger svaret som handler om å skape et godt liv for oss selv, men også for menneskene og verden rundt oss. Og for mange er det dette som er den dype meningen.

Med unntak av de tre foredragsholderne fra Inspiration Club! er navnene på mine klienter endret av hensyn til taushetsplikten. Dialogene mellom klientene og meg kan være omtrentlige gjengivelser, og noen av historiene er sammensmeltninger av flere klienthistorier. Jeg er dypt takknemlig overfor alle dere som har lånt meg deres historier, slik at jeg har kunnet skrive denne boken slik som jeg har ønsket.

Til deg som leser boken: Jeg ønsker deg alt hell og lykke med å følge hjertet, leve sant og lykkes med dine drømmer. Det er ingen grunn til å vente på at omstendighetene rundt deg skal bli annerledes, bedre eller at tidspunktet for forandring skal bli mer passende. Ikke vent på «en vakker dag» – den vakre dagen er nå. NÅ er tiden for at du skal gripe alle mulighetene som venter på deg, leve ut det du er skapt til og frigjøre det du innerst inne lengter etter, og så gi ditt bidrag videre i verden. Det er din gave.

Tro på det – jeg tror på deg!

Ellen Vahr, august 2011

Sommerfuglen

If your eyes were open to all the beauty in the world, you would be overwhelmed with joy

Marianne Williamson

En dag blir den lille larven som så lenge har ligget og sovet trygt inne i egget sitt, så nysgjerrig på om livet har noe mer å by på at han hakker og hakker på innsiden av egget til det harde skallet går i stykker. Larven gnir søvnen ut av øynene og kryper spent ut i lyset. Men til hans store overraskelse oppdager han at livet utenfor ikke er så spennende som han har trodd, men utrygt og ukjent. Gradvis blir han overmannet av følelser som tomhet, tristhet, ensomhet, frustrasjon, sorg og håpløshet, og han føler at alt raser sammen rundt ham. Alt han ønsker er å vende tilbake og inn i det varme, trygge egget igjen og inn i søvnen. Men da han er på vei inn igjen i det lille egget, får han plutselig en uforklarlig visshet: Om han går tilbake til det trygge, vil han aldri kunne utvikle seg eller se hva som gjemmer seg av skjønnhet i verden. Så han fatter mot og velger å bli igjen utenfor selv om det føles vondt, vanskelig og utrygt.

Etter hvert begynner larven igjen å være nysgjerrig på livet og livets store mysterier. Han kjenner på sine vanskelige og vonde følelser og behandler dem med respekt istedenfor å bedøve dem med søvn som han har gjort frem til nå. Til slutt innser han at det vonde og det vanskelige bringer med seg en gave. Herr Larve er nå moden for nye eventyr og kryper nysgjerrig bortover det grønne gresset. Her finner han den mest solrike plassen, legger seg på ryggen og ser opp på de rosa skyene og drømmer seg bort. Tenk at livet kunne være så fantastisk. Det er dager fulle av fargerike fantasier, vakre dagdrømmer og berusende følelser. Det er uforpliktende, deilig og trygt for ingen kan se hans drømmer. Det vet han, derfor fortsetter han å drømme og kjenne på den deilige kraften som fyller ham. Han føler seg energisk, han kjenner gløden i kroppen og blir uhyre kreativ.

Etter hvert blir larven utålmodig. Han føler seg overmoden og kjenner sterkt på lysten til å virkeliggjøre en av drømmene sine. Han aner råd og spinner en vakker puppe rundt seg av silketråd, tar med seg en av drømmene inn i puppen og setter seg godt til rette og planlegger sitt nye liv i detalj. Her inne gjør han drømmen om til et konkret mål og lager handlingsplaner og aktiviteter. Larven er opptatt av å beskytte drømmen sin og ønsker at alt som skjer der inne i puppen, skal foregå i den aller dypeste hemmelighet. Han er redd for at noen skal stjele de gode ideene hans. Men aller mest er han redd for at noen skal synes ideen er så dum eller håpløs at han ved det skal miste motet.

En dag kjenner han seg helt klar og vet i hjertet sitt at han med sikkerhet vil lykkes. Han har alt han trenger for å komme i mål med drømmen sin, og er full av selvtillit. Derfor er overraskelsen så stor da han skal til å åpne puppen og fly ut. I stedet for å fly kjenner han at han plutselig begynner å skjelve og mister alt det motet han har opparbeidet seg. Han tenker at det er underlig, for ingen vet jo noe og ingen har sagt noe, og enda er motet med et trylleslag borte. Han undrer: «Kan virkelig hele dette dramaet skje inne i min lille larvekropp?» Larven forstår at han må styrke seg selv før han kan fly. Han må finne ut hvem han er når han ikke kan kalle seg en larve lenger.

Larven jobber iherdig med seg selv. Styrker sin egen selvfølelse og trener på å ære sine egne verdier. Endelig kjenner han at motet, kraften, viljen og selvtilliten hans er på topp. På nytt tror han på seg selv. Larven bryr seg ikke lenger om hva de andre larvene i skogen tenker eller mener om det han gjør. Han føler at han står rotfestet og fjellstøtt i alt det han tror på og den han er, og ikke en eneste negativ kommentar kan få ham til å tvile. Da trekker han sløret til side. I den første tiden føler han ubehag mens han venter på at blodet skal strømme til vingene. Selv om han ikke lenger tviler, føler han seg transparent og umåtelig sårbar for de andre larvene som selv lengter etter å utfolde seg, og kommer med vonde og sårende kommentarer. Men etter hvert som han kjenner at han blir sterk og kan løfte vingene og fly, opplever han plutselig nye og ukjente følelser som flyt, synkronisitet, tiltrekning og magi. Og i en liten dam speiler han seg og ser at han er blitt en vakker sommerfugl.

Min historie

To see a World in a Grain of Sand

And a Heaven in a Wild Flower,

Hold Infinity in the palm of your hand

And Eternity in an hour.

Auguries of Innocence – William Blake

For et par år siden kom jeg over en svensk bok som het Duktighetsfällan – en överlevnadshandbok for prestationsprinsessor, skrevet av Aleksander Perski, en av Sveriges fremste stressforskere og Joanna Rose, vitenskapsjournalist. I denne boken kunne jeg lese at stadig flere mennesker, og fremfor alt unge kvinner, blir stresset og utbrent. De aller fleste er kvinner i trettifem- til førtifemårsalderen, men det er en trend at de blir stadig yngre, og at mange av dem bare har arbeidet i åtte–ti år. Til tross for denne relativt korte arbeidsperioden har de tydelige symptomer på utbrenthet, som søvnvansker, tretthet, mageproblemer, stadige infeksjoner og depresjon. Ifølge Perski og Rose har de havnet i dyktighetsfellen fordi de som oftest har enorme krav til seg selv, og urimelige forventninger om hva de skal prestere.

Min historie er en historie om en prestasjonsprinsesse i dyktighetsfellen. Det er en historie om det stigende presset etter ytre suksess, og om veien ut av perfeksjonismen som drev meg, og kontrollen som holdt det hele sammen. Jeg var en prestasjonsprinsesse som i mange år trodde at livet mitt besto i å skulle innfri andres forventninger. At det var meningen at jeg skulle løpe rundt som en hamster i et hjul, og aldri være til stede i mitt eget liv. Men min historie er også en historie om gradvis oppvåkning og endelig en forståelse av at jeg kunne skrive min egen historie på nytt.

Du har også denne muligheten til å skrive historien din på nytt og begynne å leve et liv som er sant for deg. Du kan starte forfra akkurat nå, med en historie som gir deg all den kraft og styrke du trenger. Du er ikke historien eller historiene dine. Det er ikke de som skal definere deg. Det er det bare du som kan gjøre, og du kan begynne i dag!

Ellen Vahr vet hva hun snakker om. For 44-åringen var superkvinnen som fikset alt. Hun var den perfekte hustru, hadde en lysende karriere innen forsikring, hjemmet var til enhver tid i plettfri stand og alt var bare fryd og gammen. Kanskje mest gammen. Helt til hun en dag stoppet opp og kjente etter. Hva lengter jeg etter? Har jeg det egentlig så bra som det ser ut? Etter et møte med en mental trener, eller en coach som det heter på godt norsk, forsto hun at barndomsdrømmene hadde gått i glemmeboken. Det var på tide å leve ut seg selv på nytt.

Robert Walmann, Røyken og Hurums Avis, 12. juni 2008

Mitt barnehjerte

Da jeg var liten, drømte jeg om å jobbe med mennesker. Jeg visste hva mitt talent var, og hva jeg ville bruke livet mitt til. Jeg husker foreldrene mine hadde et gammelt skap av tre på soverommet som jeg ofte lukket meg inn i, og hvor jeg kunne sitte på en liten skohylle i timevis og tenke «store tanker». Jeg likte roen og stillheten der inne, og jeg drømte om alt det spennende som lå foran meg. Når jeg satt slik, alene og i stillhet, følte jeg meg aldri ensom, men knyttet til noe som var vakkert, noe som jeg ikke kunne sette ord på.

Noen ganger tok jeg turen alene til et «hemmelig sted» langt inne i skogen. Det var et sted ved en liten elv hvor det lå et teppe av gule ballblom. Jeg måtte åpne kroken på en morken tregrind for å komme helt ned til elvekanten. Der satte jeg meg ned eller la meg i det høye gresset og kikket opp mot himmelen. Jeg luktet på gresset, beundret de vakre blomstene, så spillet fra solen som skinte på vannet i elven, kikket på fuglene som plystret fra tretoppene og kjente en sterk lykkefølelse i hele kroppen. Jeg hadde en barnslig følelse av å være i ett med alt som var omkring meg, og jeg begynte å drømme. Jeg drømte om å kunne dele denne gleden med flere. Ikke at flere skulle være der sammen med meg, men at andre skulle finne sitt «hemmelige sted» slik som jeg og være lykkelige der.

Men etter hvert som jeg vokste opp, kom det så mange påvirkninger som gradvis tok meg vekk fra drømmeverdenen min. Foreldrene mine ville at jeg skulle bli noe fornuftig. Venninnene mine skulle bli noe helt annet enn det jeg drømte om, og lærerne mine syntes jeg var flink og passet til noe helt annet. Jeg ble betegnet som snill, flink og lydig. Jo mer jeg lyttet til rådene og kommentarene, desto lenger vekk kom jeg fra mitt opprinnelige talent og mine drømmer for fremtiden. Det var så mange som hadde meninger om meg og hvem jeg var, og etter hvert gjorde jeg disse meningene til mine egne sannheter.

Da jeg var 20 år, fikk jeg en kjæreste i København. Han var norsk og studerte ved Danmarks Tekniske Høyskole. Det var på den tiden jeg skulle søke meg inn på høyskoler eller universitet, så jeg bestemte meg for å søke på et studium i København slik at jeg kunne være i nærheten av ham. Jeg hadde allerede da kommet så langt vekk fra mine opprinnelige drømmer at jeg ikke engang husket dem lenger. Jeg husket ikke at jeg hadde drømt om å jobbe med mennesker. Jeg hadde fullstendig glemt min undring over livets store mysterier, og at jeg ville formidle til andre mennesker gleden over det jeg drømte om.

Da jeg var liten, drømte jeg om å inspirere og å jobbe med mennesker. Det var her mitt talent lå. Da jeg ble eldre, var det mange som mente noe om hva jeg burde bruke livet til. Velmente råd, som etter hvert ble sannheter. Så jeg studerte økonomi, og ble flink pike i næringslivet.

Janne Værnø, Bedre Helse, Nr. 9/2010

Utdannelse og nye kulturer

Den sommeren jeg fylte 21 år, pakket jeg alle eiendelene mine fra barndomshjemmet, og satte kursen mot København. Jeg var uendelig spent og følte at det var et eventyr som ventet på meg. Foreldrene mine hadde aldri forventet at jeg skulle begynne på Handelshøyskolen i København. Det eneste de forventet, var at det jeg gjorde, alltid ble gjort ordentlig og pliktoppfyllende.

Men min historie hadde for lengst formet seg som en «flink og snill pike-historie», og det var nok også slik jeg ble oppfattet i studietiden. Jeg var ikke spesielt karrierefokusert, men brukte allikevel kveldene flittig til å studere og gjøre alle fag og oppgaver så ordentlig som overhodet mulig. Min flittighet ble belønnet, etter tre år kom jeg ut med et eksamensbevis fra en anerkjent business-skole.

Min kjæreste og jeg ville videre og ut i verden. Det vil si at jeg fulgte ham på hans reiser, og så gjorde jeg noe «fornuftig» ved siden av. Vårt første stoppested var Tunisia, der han hadde en studentjobb ved den tekniske høyskolen, og jeg studerte fransk ved et universitet inne i hovedstaden. Jeg elsket den nye og spennende kulturen som vi etter hvert ble integrert i, og jeg var nysgjerrig på alle de nye menneskemøtene. Jeg hadde mange medstudenter fra flere afrikanske land og elsket de lange samtalene våre i pausene. Jeg lærte at til tross for våre tilsynelatende forskjellige liv og våre forskjellige karrierevalg, hadde vi den samme lengselen inne i oss: å gjøre noe med livene våre som føltes meningsfylt.

Året etter flyttet vi til USA hvor min kjæreste, som nå var blitt min mann, fortsatte sine masterstudier ved University of Washington. Jeg brukte anledningen til å ta et etterlengtet friår etter studiene og jobbet som frivillig guide ved Nordic Heritage Museum. I løpet av dette året gikk jeg ikke med noen karrieretanker overhodet, men bare følte at livet i Seattle var fritt og fantastisk. I feriene tok vi vår nye Mercury Topaz og cruiset nedover Highway 1 eller oppover i Cascades Mountains. I de mange timene i bilen kunne jeg igjen snakke ivrig om drømmer. En av dem handlet om å åpne et inspirasjonssted for kvinner i vakre omgivelser.

Hun tar imot oss i et lyst, delikat og feminint lokale. Her er hvite møbler, roser, rosa detaljer og levende lys. Etter mange år i næringslivet, nasjonalt og internasjonalt, har hun virkeliggjort drømmen.

Janne Værnø, Bedre Helse, Nr. 9/2010

Inn i dyktighetsfellen

Etter fem år i utlandet kom jeg tilbake til Norge, og som det mest naturlige av alt begynte jeg i finans og forsikring og ble der i 20 år. Det at jeg var en «flink pike», ble snart lagt merke til i et meget mannsdominert og konservativt miljø. Jeg ble betegnet som samvittighetsfull, arbeidsom, alltid forberedt, den første på jobb og den siste hjem, og jeg ble raskt dratt inn i dyktighetsfellen.

Det var kun tilfeldigheter som gjorde at dette ble min bransje. Norges Forsikringsforbund søkte etter en underwriter med økonomisk bakgrunn, som snakket fransk og hadde noe kunnskap om atomkraftverk. Jeg hadde skrevet min hovedoppgave på Handelshøyskolen i København om atomkraftverk i Frankrike på fransk, så denne underlige kombinasjonen tilfredsstilte alle kravene, og jeg fikk jobben på dagen. Jeg var en ung kvinne blant mange eldre direktører i et gammelt forbund, og mange tok meg for å være sekretæren som skulle servere kaffe og rundstykker.

Etter to år ble jeg sendt til London på trening hos diverse meglerhus og hos et syndikat hos Lloyd’s of London, verdens største forsikringsmarked. Jeg ble innlosjert i egen luksusleilighet i Knightsbridge, rett rundt hjørnet for det eksklusive varemagasinet Harrods. Hver morgen tok jeg bussen gjennom London inn til City, hvor alle de dresskledde menneskene hastet omkring. På dagtid ble jeg invitert ut på restaurant til eviglange treretters lunsjer med gode viner, og om kveldene ble jeg traktert med musikaler eller fine middager på The Ritz eller The Savoy. Jeg var i midten av 20-årene, og jeg tilbrakte dagene mine blant travle meglere og underwritere, og kveldene i ren luksus. Et nytt liv begynte å forme seg.

Etter åtte år i Norges Forsikringsforbund ble jeg tilbudt jobb i et forsikringsmeglerhus hvor jeg tilbrakte fire år før jeg til slutt ble markedssjef i megleravdelingen i et stort livsforsikringsselskap. Jeg likte denne jobben, og det ble viktig for meg å forbedre meg faglig og hele tiden være på topp. Slik jeg hadde gjort fra jeg begynte i denne bransjen for 12 år siden, fortsatte jeg å fylle på med fag for å forbedre min CV. Parallelt med jobben tok jeg stadig nye fag på Forsikringsakademiet og Handelshøyskolen BI, men fløy også til Bergen for å perfeksjonere meg med fag fra Handelshøyskolen. Hvert eneste semester ble avsluttet med en ny eksamen og meget gode karakterer.

Til tross for lange dager, studier og hovedfokus på bunnlinjen var det også mange oppsider ved dette livet. Jeg hadde penger nok til flotte klær, jeg kjøpte meg en lekker sportsbil, det var mange gode middager med kunder og enda flere morsomme, sene kvelder med kollegaer ute på byen. Jeg hadde en form for status og reiste verden rundt på første klasse i veldig mange år.

Identiteten lå i visittkortet i flere år. Som hamster i et hjul hastet hun av gårde og ble forfremmet, fikk lønnsforhøyelse, skryt og forfremmelse igjen. «Livet mitt handlet om å være vellykket. Å tilfredsstille ytre forventninger som gjorde at jeg fortrengte hvem jeg egentlig var.»

Line Konstali, Kvinner & Familie, Nr. 3/2010

En prestasjonsprinsesses hverdag

Til tross for den perfekte fasaden og den suksessen jeg av og til følte, begynte noe inne i meg å gi signaler om at ikke alt var som det skulle være. At noe forble ubrukt. På utsiden var jeg en vakker, slank, velkledd og dyktig prestasjonsprinsesse, men inne i meg følte jeg at jeg aldri var flink nok, slank nok, perfekt nok eller dyktig nok. Det var en evig underliggende redsel for å bli avslørt som ikke god nok, og at jeg ikke holdt mål.

Inne i meg var jeg som en hamster i et hjul. Jeg løp som en gal for å komme meg fra møte til møte, og hjemme hadde jeg mann og to barn. Ofte dro jeg på spinning klokken seks for å stille fresh på morgenmøte klokken åtte. Hjemme var det henting av barn, handling, middagslaging og studier, i tillegg til å ha et noenlunde akseptabelt sosialt liv. Jeg gikk på utallige slankekurer, for det var jo en del av prinsessepakken, og handlet klær som skulle matche min livsstil. Hverdagen ble etter hvert en kabal som det var umulig å få til å gå opp.

Når jeg var ute og reiste, tenkte jeg at «nå spiller sønnen min fotballkamp», eller «nå er datteren min på et ridestevne som jeg ikke får sett». Var jeg på fotballkampen eller på ridestevnet, tenkte jeg at jeg måtte komme meg fortest mulig hjem for å skrive ferdig en arbeidsrapport. Jeg kunne alle snarveier for å komme meg raskt på jobb om morgenen. Hjemover kjørte jeg på autopilot fordi tankene mine var alle andre steder enn på veien. Jeg tenkte på alt som skulle ordnes, planlegges og presteres neste dag, både på jobb og hjemme. Ofte sovnet jeg utslitt lenge før resten av familien.

Det er i og for seg ingen ting galt med å være en prestasjonsprinsesse. I ettertid ser jeg at jeg gjorde så godt jeg kunne, ut ifra den standarden jeg hadde definert for meg selv. Men et liv i dyktighetsfellen har en pris, og prisen var at jeg aldri var til stede i mitt eget liv. Jeg levde livet mitt i en transe, en søvntilstand hvor kroppen til stadighet prøvde å vekke meg opp. Jeg tenkte aldri på at de kroppslige konsekvensene av stress gjorde noe med meg. Men de gjorde jo det. Jeg hadde nakkeplager og store, vonde muskelknuter som ga meg konstante smerter. Jeg hadde stadige infeksjoner, uro, svimmelhet, mangel på energi og varierende appetitt.

I 20 år arbeidet hun i et maskulint miljø og var opptatt av å være flink pike. Plutselig sa det stopp. Den lille jenta som hadde mål og drømmer for livet, hadde vært mer opptatt av de ytre forventningene enn å følge hjertet sitt. Som liten hadde hun vært kreativ og filosoferende. Da hun gikk inn i de voksnes rekker, opplevde hun derimot andre forventninger. Hun ønsket å være flink pike. Tok utdannelse innenfor økonomi og klatret til topps på karrierestigen. Som mor hadde hun konstant dårlig samvittighet fordi hun ikke klarte å være 100 % til stede i sine barns liv.

Line Konstali, Kreativmamma, oktober 2009

Vekkere

Etter 14 år møtte jeg veggen for første gang. Kroppen kollapset, og jeg fikk virus på balansenerven. Men det var for så vidt ikke i ambulansen med ulende sirener og maske over ansiktet at jeg våknet opp og tenkte: Hei Ellen, det finnes et annet liv, du har faktisk et valg! Jeg tror at hadde jeg en eneste tanke i hodet annet enn å overleve, så var det: Nei, Ellen, dette har du faktisk ikke tid til! Så fort jeg begynte å kjenne tegn til liv igjen, var det full fart tilbake og inn i hamsterhjulet for å ta igjen alt det forsømte.

Det å våkne opp og bli mer bevisst på hva jeg virkelig ville med livet mitt, var for meg en lang prosess. Det var ikke kun én hendelse som startet snuoperasjonen, slik det kan være for andre. Etter noen år fikk jeg nok en vekker i mitt private liv, men ikke engang denne var kraftig nok til å riste meg helt våken.

Så kom jeg i en vanskelig overtallighetssituasjon i en fusjonskabal som varte i over et år, og som endte med at jeg til slutt ble tilbudt en jobb i den internasjonale avdelingen i selskapet. Dette var en jobb jeg en gang hadde ønsket meg sterkt, og som gjorde at jeg fikk brukt det jeg hadde lært som underwriter i Norges Forsikringsforbund, hos meglerne i London, og språkkunnskapene. Men det var allikevel noe som manglet, noe som var blitt borte på veien dit. Engasjementet og kjærligheten til jobben var ikke lenger den samme. Det kom ikke av at jeg hadde det vondt eller ble behandlet dårlig. Jeg kunne tydelig se at alt ble lagt til rette for meg og at jeg av og til ble «båret på gullstol». Min gryende følelse av tomhet og meningsløshet handlet om noe helt annet. Det handlet om at jeg ikke fikk brukt meg, men bare hva jeg hadde tilegnet meg av kunnskap gjennom mange år. Jeg følte at det var en stor og talentfull del inne i meg som ikke fikk være med «på leken», og penger alene kunne ikke lenger motivere meg.

Jeg hadde jobbet i snart 20 år og jeg kjente overhodet ingen glede over å gå på jobben lenger. Jeg manglet og lengtet etter noe jeg ikke klarte å sette ord på. Det var som om jeg hadde mistet en stor del av meg selv av syne på veien opp, og at jeg desperat prøvde å finne meg selv igjen.

Jobben i den internasjonale avdelingen innebar en utstrakt reisevirksomhet, og jeg begynte å grue meg til hver eneste reise. Denne følelsen tok etter hvert helt overhånd. Som vanlig overså jeg alle kroppslige reaksjoner og tok meg sammen. Men før en reise til Sveits hvor jeg skulle på en ukes konferanse, steg feberen til 40 grader og jeg måtte avlyse. Dette mønsteret fortsatte. Jeg tok meg sammen, pakket kofferten til nye destinasjoner, men i siste øyeblikk skjedde det noe fysisk med meg hver eneste gang. Jeg fikk akutt bihulebetennelse, svimmelhet eller sterk kvalme og brekninger, og klarte ikke gjennomføre uansett om det var en kort tur til Bergen eller en lengre tur til Portugal.

Før en reise til Brussel trosset jeg allikevel smertene, satte meg på flyet og gjennomførte et heldagsmøte. Om kvelden, på hotellrommet i 10. etasje krøp jeg sammen i den brede vinduskarmen og så utover tåken som la seg grå over byen. Jeg følte meg helt elendig. Jeg hadde allerede avlyst middagsavtalen for å kunne klare å gjennomføre møtet dagen etter. Neste morgen fikk jeg kraftige magesmerter og møtet ble umulig å gjennomføre. Redd fikk jeg plass på første fly hjem. Men jeg feilte jo ingen ting forklarlig, så jeg fortsatte å være «flink».

Ellen tok ikke hensyn da kroppen ble sliten, og overså alle signalene som kroppen i mange år prøvde å gi henne. Pliktoppfyllende fortsatte hun i samme tempo. En dag sa det stopp. Det var ifølge Ellen noe som «bare måtte skje». Endelig ble hun nødt til å gå inn i kjernen av seg selv. Hvem var hun? Hva ville hun med livet sitt? Og hvilke verdier var viktig for henne?

Line Konstali, Kvinner & Familie, Nr. 3/2010

Vendepunktet

Jeg hadde et godt rykte i bransjen, og nettopp i denne tiden da jeg begynte å føle en sterk lengsel etter noe annet i livet mitt, fikk jeg to tilbud samtidig fra konkurrerende selskaper. Det ene tilbudet var mer lukrativt enn det andre. Det første tilbudet kom gjennom et anerkjent headhuntingsbyrå, mens det andre tilbudet kom direkte fra et selskap som ville at jeg skulle lede en av deres nystartede avdelinger. I stedet for å føle noen som helst stolthet over å være den utvalgte, følte jeg kun frustrasjon. Jeg så ikke på det som en ære at de hadde 200 søkere og at de ringte meg, som ikke engang hadde søkt noen jobb. Jeg tenkte fortvilet: Hva skal jeg med en bedre tittel, mer status, mer lønn?

En kvalm følelse av utakknemlighet fylte meg, og jeg tenkte at dette ville gå over bare jeg var smart nok. Å handle smart, raskt og finne gode løsninger var i hvert fall noe jeg hadde lært meg etter å ha jobbet i finans og forsikring i 20 år. Så jeg kontaktet en av de mest profilerte og anerkjente profesjonelle coachene i Norge, en tidligere direktør i næringslivet. Jeg var overbevist om at han hadde all den erfaringen som var nødvendig for å kunne velge den beste jobben for meg. Det var tid for å tenke effektivt.

Men møtet med ham ble alt annet enn jeg hadde forventet. De første timene var rett og slett bare skuffende. Han ga meg jo aldri noen råd, bare maste i vei med helt andre spørsmål, og lett irritert forsto jeg at jeg kastet bort både tiden og pengene mine. Jeg tenkte: «Kommer han ikke snart til poenget, så gir jeg ham opp. Jeg forventer at han hjelper meg å velge.» Men han kom aldri dit. I stedet fortsatte han:

Hva lengter du etter? Hva er viktig for deg? Hva drømmer du om? Når du en gang skal se tilbake på livet ditt, hva må ha vært til stede i livet ditt for at det skal ha vært et godt liv for deg? Hva ville skje hvis du ga slipp? Hva ville det gi deg?

Spørsmålene han stilte meg, krevde at jeg for første gang i mitt voksne liv måtte stoppe hamsterhjulet, av egen fri vilje og kraft, og begynne å lytte. Ikke lenger til de andre, men til mitt eget hjerte. Jeg måtte begynne å lytte til den stille stemmen bak all støyen og til alle signalene som kroppen min i så mange år hadde prøvd å gi meg. For å klare dette måtte jeg begynne å gjøre mindre og være mer. Jeg måtte bremse farten og fjerne fokuset fra alle tankene i hodet og ned til følelsene i kroppen. Kjenne etter hva som virkelig ga meg de gode følelsene og hva som var et ork og som tappet meg for energi. Og så måtte jeg begynne å stole på at det jeg følte var sant.

Jeg gikk kraftig ned i lønn, og startet egentlig på bar bakke som coach. Det var etter at jeg hadde fått tilbud om en enda bedre betalt jobb at jeg begynte å tenke. Jeg oppsøkte selv en coach og han hjalp meg i det å stille grunnleggende spørsmål som gjorde at jeg begynte å virkelig tenke over hva jeg ville, forteller Asker-kvinnen.

Marit Helland, Budstikka, 7. april 2008

På jakt etter drømmen

Jeg hadde i mange år søkt å finne svar på hvorfor det var så avgjørende for meg å prestere, hva som lå i min historie som gjorde at jeg hadde lagt dette strenge kravet på meg selv. Gjennom gode samtaler over flere år med en profesjonell og meget tålmodig og dyktig kvinne fikk jeg til slutt en intellektuell forståelse av hvorfor jeg handlet som jeg gjorde, og hvilken anerkjennelse jeg dypest sett lengtet etter.

Sluttspurten jeg nå gikk inn i sammen med min coach, krevde at jeg ikke bare forsto intellektuelt, men at jeg åpnet opp for alle de følelsene som jeg hadde lagt lokk på i så mange år. Jeg var som en trykkoker som noen varsomt utfordret meg til å åpne lokket på. Det hadde skjedd en gradvis åpning inn til mitt hjerte gjennom store og mindre hendelser i mange år. Jeg hadde bare ikke vært bevisst på at det var dette som skjedde, og at jeg gradvis og over lang tid allerede hadde begynt å åpne opp.

Sorgen og lykken i ett og samme døgn da min far døde, og jeg fødte en sønn noen timer senere, hadde vist meg ytterpunktene i livet. Tapt kjærlighet hadde vist meg smerte. Familiefeider hadde vist meg meningsløshet, og slik fortsatte andre fortrengte tap og kriser å finne veien opp til overflaten én etter én. Ved å åpne opp for følelsene gjorde jeg meg sårbar, og det var akkurat dette jeg hadde unnlatt å kjenne på tidligere. Jeg hadde isteden fokusert all min energi i arbeidet. Jeg hadde fremdeles et valg. Jeg kunne lukke igjen for de vanskelige følelsene og fortsette å gå den trygge veien og fokusere på alt det gode i livet mitt. Det var faktisk langt det enkleste. Men denne gangen valgte jeg å stå i de vanskelige følelsene, respektere dem som verdifulle og se hva slags gaver som lå gjemt i dem.

Etter hvert begynte jeg å utvikle en enorm nysgjerrighet for dette nye jeg oppdaget i meg selv. Det ble etter hvert mer spennende enn alt annet jeg foretok meg. Jeg var på en måte «hekta» på å bli kjent med meg selv. Av og til tenkte jeg at dette var en egotripp, men etter hvert så jeg at jo mer jeg oppdaget av nyanser i meg selv, desto flere nyanser kunne jeg se i menneskene rundt meg. Jo mer jeg forsto av meg selv, desto mer forsto jeg av andre. Gradvis innså jeg at denne reisen var den minst egoistiske jeg noen gang hadde gjort.

Og en dag tok jeg min aller viktigste beslutning: å leve livet mitt sant. Jeg ville begynne å sette grenser for det som ikke var riktig for meg og åpne opp for mer av det som var godt og riktig. Det skulle ikke lenger være ordene skulle/burde/måtte som skulle definere og styre mitt liv. Jeg ønsket å leve livet ut fra lyst og ikke ren vilje og plikt, og jeg var forberedt på å betale den prisen det ville koste å komme dit.

Jeg valgte ro og gikk lange turer alene i naturen. Jeg besøkte silent retreats i utlandet, utforsket stillheten over flere dager og prøvde meg på meditasjon og yoga. Ved å stoppe opp begynte jeg å ane konturene av prisen jeg hadde betalt for min suksess, og prisen var tap av nærvær og tilstedeværelse.

Den gode delen av det å føle mer var å kjenne etter når jeg følte meg engasjert, når blodet pulserte fortere i årene, og hjertet banket hardest. Hva gjorde jeg da? Etter hvert gikk det opp for meg at det ikke var når jeg dro i land en stor kontrakt eller var på en luksuriøs forretningsreise. Følelsen av mening og lykke fantes på helt andre arenaer. På jobben kunne jeg kjenne gløden når jeg satt på kontoret til en annen kollega, og var fullt og helt til stede i en samtale eller hadde fokus på å løse en eller annen mellommenneskelig utfordring.

Jeg fant ut at når kollegaene mine koste seg med morgenkaffe og finansavisene, gledet jeg meg i stedet til å komme hjem og lese fra bokhyllen min som var proppfull av bøker om filosofi, psykologi, personlig vekst, helse og alt som generelt handlet om livskraft og livsglede. Magasinene jeg kjøpte, TV-programmene og filmene jeg så, handlet alltid om det samme. Det er egentlig helt utrolig at jeg ikke hadde sett det selv! Jeg holdt jo drømmen min i live hele tiden, i alle disse årene, ubevisst som en lengsel, en liten flamme.

Først i ettertid så jeg den røde tråden. I ettertid så jeg at talentet mitt og drømmen min var som et rødt garnnøste som jeg hadde holdt i som liten, men aldri hadde sluppet taket i. Etter hvert som min historie hadde formet seg, hadde tråden blitt usynlig, men den var aldri blitt borte. Jeg så det så klart nå. Hver gang hjertet mitt i disse årene hadde gjort et hopp, og jeg hadde følt begeistring, entusiasme, lidenskap og mening, var da den røde tråden var oppe i dagen før den dukket ned i tåkehavet igjen. Så hvis dette var ledetråden tilbake til mitt hjerte, kunne jeg begynne å ane konturene av min opprinnelige drøm.

Mens arbeidskollegene diskuterte siste nytt fra Dagens Næringsliv og aksjekurser, var Ellen mer opptatt av filosofi og positiv tankevirksomhet. En dag bestemte hun seg for å bryte opp og satse på drømmene sine.

Line Konstali, Kreativmamma, oktober 2009

Jeg ble kjent med verdiene mine

Jeg hadde lenge prøvd å integrere firmaverdiene, konsernets «raison d’être». Selskapet jeg jobbet i, var en del av Norges største finanskonsern. Dyre konsulenttimer med «corporate branding» og omdømmebygging hadde gitt konsernets mange tusen ansatte sterke og bærekraftige verdier som vi skulle være stolte av. Verdiene differensierte oss fra andre selskaper og vi ble oppfattet som én person, én identitet. Det var i hvert fall intensjonen.

I denne tiden ble det viktig for meg å bli kjent med mine egne personlige verdier. Mine personlige verdier var ro, stillhet, kjærlighet, skjønnhet og frihet. Det var de fem første og de fem viktigste. Da jeg forsto at min aller viktigste verdi var RO, sa det meg at jeg veldig lenge hadde gått på akkord med meg selv. Det hadde ikke vært mye av verken indre eller ytre ro i mine 20 år som prestasjonsprinsesse.

Ved å handle på tvers av mine egne verdier eller prøve å leve opp til andres, hadde jeg kjent på et sinne, en frustrasjon og en irritasjon som jeg ikke var meg bevisst, og dette hadde jeg kjent på lenge. De personlige verdiene mine viste meg hvem jeg var. De viste meg alt som var grunnleggende og verdifullt for meg, og jeg valgte å gjøre dem til mine ledestjerner. Først definerte jeg hva hver og en av disse verdiene betød for meg. Deretter begynte jeg å trene på å integrere dem til å bli en naturlig del av meg.

I begynnelsen fikk jeg mange undrende kommentarer til mine nye valg. Ofte svarte jeg nei til det jeg hadde svart ja til tidligere. Det var vanskelig både for meg og for de rundt meg. Men det jeg la merke til etter hvert, var at det mange synes var sære svar i begynnelsen, etter hvert gikk over til respekt fordi jeg ble så tydelig og klar på det som var viktig for meg.

Ved å bli bevisst mine viktigste verdier, og ved å være tro mot dem begynte jeg å kjenne en større tilfredsstillelse og balanse i livet mitt. Ved å handle i tråd med mine verdier vokste selvfølelsen, og jeg begynte å kjenne på en sterk følelse av lykke og velvære.

Jeg prioriterte turer i naturen og begynte å gå nye og spennende stier. En dag jeg var veldig sliten etter jobb, bestemte jeg meg allikevel for å gå en lang tur. Det hadde vært noen dager med dårlig matlyst og lite søvn, men allikevel følte jeg meg både harmonisk og lykkelig der jeg gikk av sted nedover en bratt sti og videre over en stor, gul kornåker. Solen skinte varmt ned på meg og i enden av åkeren, på en liten gresslette ned mot vannet, la jeg meg ned og kikket opp mot himmelen. I det samme kom denne følelsen som jeg hadde kjent som barn, men mer klar og intens. Jeg følte at jeg var tilknyttet noe vakkert, noe jeg ikke kunne sette ord på – at jeg var ett med alt som var omkring meg, og at jeg var ivaretatt.

Hun jobbet lenge med det å styrke sin egen selvfølelse. – Selvtilliten hadde jeg. Men en sterk selvfølelse, det å være trygg i seg selv, er viktig når man tar et så stort valg. Men er du trygg nok, og motivert for å gjøre endringer, så klarer du det. Det er det å ta det første store skrittet som er det vanskeligste, sier Ellen Vahr.

Ole Alvik, Personal og Ledelse, 2–2009

Tilbake til den opprinnelige drømmen

Jeg begynte å drømme og dagene på kontoret gikk fra pliktoppfyllende arbeid til dagdrømmeri. Jeg kunne kikke ut av vinduet i timevis, og allikevel følte jeg meg uendelig til stede og nærværende.

En dag fikk jeg tilbud om å ta et kurs på Handelshøyskolen BI som het Coaching, selvledelse og emosjonell intelligens. Én lederstil skulle avløse en annen i næringslivet. Plutselig skulle alle lære seg coachende lederstil, og jeg tenkte at dette var nok et blaff, nok en forbigående trend som heller ikke ville utgjøre den aller største forskjellen.

Jeg tror fremdeles ikke det er teknikkene som bringer nærvær og mening inn på arbeidsplassene. Men det gjorde en stor forskjell for meg å sitte på en forelesning og høre noen snakke om vårt ubrukte potensial, våre muligheter og vår egen iboende kraft. Det var ikke ukjent stoff, for jeg hadde jo hatt min egen profesjonelle coach. Men nå fikk jeg stoffet inn på en annen måte. Jeg fikk bruke teknikkene på mine medstudenter, og jeg oppdaget at jeg hadde talent. At jeg med min intuisjon snappet opp nyanser som ikke teknikkene alene fanget opp. Gradvis begynte jeg å huske den gamle drømmen om å jobbe med mennesker, og at jeg som barn allerede hadde fanget opp disse nyansene så sterkt hos menneskene jeg møtte. Jeg husket også at jeg hadde vært sikker på at ingen ville forstå, og at det var best at det ble fortrengt og gjemt bort et sted. Plutselig forsto jeg at i dette «innerste rommet», bak alle de vanskelige følelsene og alt det som jeg en gang hadde skammet meg over å være, lå gaven min gjemt, godt skjult for meg selv og alle andre, og at det var dette jeg hadde lengtet etter.

Jeg hadde fortsatt prestasjonsprinsessen i meg, så jeg hastet videre. Skulle jeg jobbe som coach, måtte jeg få den aller beste coachutdannelsen som var å oppdrive, ikke bare i Norge, men også internasjonalt. Ved siden av jobben begynte jeg ivrig å studere til Certified Professional Co-active Coach ved den anerkjente amerikanske coachingskolen, The Coaches Training Insitute. To år senere var jeg sertifisert og fortsatte med rakettfart mot en ny og krevende sertifisering som Professional Certified Coach i The International Coach Federation.

Om dagene fortsatte jeg å drømme, og jo mer jeg drømte, desto mer energisk, engasjert og kreativ ble jeg. Det var en enorm kraft som drev meg fremover. Jeg fylte den ene kladdeboken etter den andre med ideer. Jeg klippet ut bilder av hvordan jeg så for meg fremtiden, og limte dem inn i kladdebøkene. Ivrig satte jeg opp en drømmepyramide, der jeg så for meg hvordan mine neste fem år skulle se ut. Jeg skrev studier og leie av kontor på det første året. På det andre året skrev jeg første coachsertifisering. Det tredje året skrev jeg egen praksis med klienter og sertifisering som profesjonell coach i International Coach Federation. Det fjerde året skrev jeg bred anerkjennelse som profesjonell coach i Norge. På toppen av pyramiden, på det femte året som ville bli i 2010, skrev jeg bokkontrakt med et av de mest anerkjente forlagene i Norge. Så la jeg kladdeboken bort.

Her om dagen fant jeg kladdeboken igjen, og med glede kunne jeg se at alt jeg hadde visualisert for over fem år siden nå var realisert. Jeg hadde ved hjelp av min drømmekraft, en god porsjon viljestyrke og en ny og ukjent venn som het tålmodighet, manifestert alle mine drømmer.

Etter hvert fant hun ikke lenger mening med flotte titler, høy lønn, glossy visittkort, sorte drakter og travle dager. Hun forstod at hun lenge hadde gått på kompromiss med seg selv og at det som var aller mest verdifullt for henne var å følge hjertet sitt og leve sant.

Charlotte Sissener, Askeravisen, Nr. 6-2010

Jeg begynte å handle ut fra drømmen min

Ikke noe er sterkere og mer virkningsfullt enn det å handle. Jeg kunne fortsette å drømme store, flotte, rosenrøde drømmer, men uten handling skjedde det ingen ting. En drøm var og ble bare en drøm. Jeg begynte å tenke hva som var det aller minste jeg kunne gjøre for å komme nærmere drømmen. Det første jeg gjorde var å opprette et enkeltpersonforetak og bestille noen enkle visittkort med min nye tittel på. Dette gjorde meg ivrig og opprømt.

Etter hvert ble handlingene mine større og jeg leide et kontor på kveldstid. To kvelder i uken etter den vanlige jobben gikk jeg på det jeg kalte «solskinnsjobben» min, og tok imot mine aller første klienter. Det å handle aktivt ut fra drømmen ga meg selvtillit, men fremdeles vernet jeg om drømmen og holdt den skjult for de fleste.

Så kom utålmodigheten. Med full styrke. Jeg gikk på den vanlige jobben, deretter på solskinnsjobben, og så på den vanlige jobben igjen. Når skulle jeg endelig få motet til å gjøre det jeg virkelig lengtet etter innerst inne? Når skulle jeg ta skrittet fullt ut, synge min egen sang, danse min egen dans? Når skulle jeg tørre å hoppe ut i mitt eget liv?

Jeg beundret dyktige rollemodeller som allerede hadde oppnådd suksess. Ikke fordi jeg ville bli det samme som dem, men de var levende bevis på at det var mulig å virkeliggjøre en drøm. De hadde alle egenskaper som jeg beundret, og etter hvert forsto jeg at dette nettopp var egenskaper i meg selv, som jeg også lengtet etter å leve ut.

Jeg følte meg overmoden, og en dag bestemte jeg meg endelig for å ta drømmen på alvor. Jeg valgte å gjøre den om til et konkret mål og begynte å gjøre det jeg var aller best til. Jeg la planer og satte meg smarte mål med aktiviteter og tidsfrister. Planen ga meg ro. Den gjorde det helt klart for meg hva jeg ønsket å oppnå, og hvordan jeg skulle realisere det. Men det aller viktigste var at jeg ble klar over hvorfor drømmen var så viktig for meg, og hva det ville gi meg rent personlig å leve den ut. Jeg fant også ut at jeg kunne glede andre ved å leve ut drømmen, og dette ga drømmen en større mening og et formål.

Erfaringene hun selv har gjort seg er verdifulle. Veien fra erkjennelsen av at hun måtte følge drømmen og til hun endelig våget å leve den ut var ikke uten torner. Å gå fra en trygg tilværelse i en fast, god stilling til en mer usikker situasjon som gründer av eget firma krever sitt.

Charlotte Sissener, Askeravisen, Nr. 6-2010

Det vanskeligste: å gi slipp

Jeg glemmer ikke den dagen jeg skrev min oppsigelse med takk for 20 spennende og lærerike år. Jeg var full av selvtillit og utrolig stolt over endelig å ha funnet styrken til å gi slipp på den tryggheten jeg fremdeles holdt meg fast i. Derfor var jeg totalt uforberedt da jeg plutselig møtte verdens største STOPP-skilt idet jeg skulle til å banke på sjefens dør, avslutte arbeidsforholdet og gjøre alvor av drømmene mine. Jeg hadde forberedt meg så lenge, lagt store planer, funnet frem til smarte mål og strategier og følte at dette gikk veien. Men da jeg virkelig skulle handle, ta det store skrittet og hoppe ut i det nye og ukjente livet, klarte jeg det rett og slett ikke. Noe stoppet meg, og dette noe befant seg inne i meg, og var noe som jeg måtte gi slipp på. Det var gamle mønstre, unnskyldninger, hemmende overbevisninger og frykt.

Min første og desperate tanke var at jeg måtte bli kvitt frykten før jeg kunne handle. Men jo mer jeg nærmet meg drømmen, desto sterkere ble frykten. Da jeg isteden la bort drømmen og fortsatte mitt vanlige liv i en tilstand av mellomtilfredshet, var frykten med et trylleslag helt borte. Denne innsikten lærte meg at hvis jeg virkelig ønsket en endring i livet mitt, hvis jeg virkelig ønsket å oppleve vekst, så ville jeg aldri slippe unna frykten. Jeg forsto at det vil være grader av frykt i all endring, og at jeg alltid vil ha et valg. Jeg kunne fortsette å gå på min trygge, godt betalte jobb, hvilket innebar at jeg måtte pakke ned drømmene, lengslene og mine ubrukte talenter. Eller jeg kunne velge å gå mot drømmen og la frykten vise meg veien.

Denne forståelsen gjorde at jeg til slutt valgte å ta drømmen mer alvorlig enn frykten. Jeg ville ikke at frykten skulle stoppe meg og gjøre meg til et offer for mine egne hemmende tanker. Frykten var jo der hvor drømmen var, og derfor kunne jeg bruke den som en veiviser i stedet for å bekjempe den. Jeg begynte å se på frykten som en helt naturlig følelse, og ved å gå mot den istedenfor å vike unna, utvidet jeg komfortsonen min, og selvfølelsen vokste med hvert eneste skritt jeg tok. På denne måten nærmet jeg meg drømmen gradvis.

Selv om frykten var vanskelig og ubehagelig, var det aller tyngste å gi slipp på identiteten. Min identitet hadde sittet på et gullkantet visittkort i mer enn 20 år, og jeg begynte å stille meg spørsmål som: Hvem er jeg i verden når det er borte? Hvem er bare Ellen? Hvem er bare jeg uten alt det andre?

Mange bytter jobber, men det er for å bygge videre på den karrieren de allerede har. For dem som har valgt en vei de trives med, er det vel og bra. Men mange drømmer om å realisere andre sider av seg selv. Det krever mot. Hvorfor? For det første handler det om trygghet. Vi vet hva vi har, men ikke hva vi går til. For det andre kan det skyldes praktiske årsaker; som økonomi – eller at vi har ansvar for andre mennesker enn oss selv. Selvrealisering har en pris, og noen ganger er det nødvendig å lytte til fornuften. Men ofte er forklaringen først og fremst den som coachen Ellen Vahr peker på: At den største barrieren handler om identitet, og at svært mange har identiteten sin på et visittkort. Og da er det kanskje på tide å gå på skattejakt og snu noen steiner igjen?

Ole Alvik, Leder, Personal og Ledelse, 2-2009

Fra drøm til virkelighet

Jeg tok til slutt det store skrittet og hoppet. Både én og to ganger. Den første gangen angret jeg kraftig. De indre sabotørstemmene forfulgte meg natt og dag. De skrek til meg hvilket enormt feiltrinn dette var, at jeg var en uansvarlig person, at jeg bare var en drømmer. Å si opp en godt betalt jobb med gode kollegaer, reiser, pensjonsforsikring og trygge rammer og kaste seg ut i det totalt ukjente. Uten en klient, uten inntekt, uten noe annet enn en overbevisning om at jeg fulgte hjertets vei, og at det føltes sant. Det var jo helt galskap. Det kom aldri til å gå.

Hjemme hadde vi akkurat kjøpt en hest til datteren vår, og den ville koste oss like mye i måneden som jeg tapte i inntekt. Mine umodne og naive drømmer krevde at hele familien måtte endre på sine godt innarbeidede vaner. Billigere ferier, om det ble noen ferier i det hele tatt. Manglende vedlikehold av biler og hus. Mindre penger til klær og utstyr. Ingen vaskehjelp og ingen avis. Skulle dette bli den nye hverdagen? Plutselig føltes ikke noe sant lenger. Og da jeg plutselig og ut av det blå ble tilbudt å beholde min gamle jobb som en deltidsstilling, og de samtidig så sjenerøst uttrykte at de på ingen måte ville blande seg i hva jeg gjorde den andre halvdelen, ga jeg et rungende ja til svar og tenkte at et mirakel hadde skjedd. Jeg var gudskjelov og heldigvis inne i tryggheten igjen.

Det var to veier å gå. Den trygge veien og hjertets vei. Den trygge veien førte meg til et sted jeg ikke ville være, og hjertets vei førte meg til et ukjent sted som jeg lengtet etter. Jeg hadde allerede gått for langt på hjertets vei til å klare å snu. Det var umulig, og jeg kjente det idet jeg kom tilbake til min trygge arbeidsplass. Jeg prøvde å finne mot til å gi slipp på nytt. Det var vanskelig. Jeg prøvde å styrke meg ved å tenke at det ikke ville være så galt allikevel å prøve hjertets vei for en liten stund, for jeg kunne jo alltids gå tilbake igjen til det trygge senere. Ved å tenke dette gikk det plutselig helt og fullstendig opp for meg at jeg aldri mer ville tilbake. Aldri i livet! Jeg ville ikke lenger nøye meg med et halvt liv. Jeg ville blomstre. Jeg ville leve. Jeg ville synge og jeg ville danse i glede.

Det var med en ny trygghet jeg forlot min gamle arbeidsplass den andre gangen, og denne tryggheten befant seg nå inne i meg. Jeg hadde en tillit til at jeg tok et bevisst og riktig valg for mitt liv. Jeg hadde en urokkelig tro på at jeg ville lykkes, og at jeg ville få all den suksessen jeg hadde drømt om. Jeg sto så sterkt i min overbevisning at jeg visste at jeg aldri mer ville angre, at andres meninger aldri ville få meg til å tvile. Jeg kjente en sterk takknemlighet for alle de årene jeg hadde hatt i næringslivet og all den læringen den tiden hadde gitt meg.

Jeg følte meg sterk, og jeg følte meg helt fri, og noe forundret forsto jeg at det var motet jeg skulle gi slipp på denne gangen. Jeg hadde ikke bruk for det lenger. Mot var en nødvendighet på veien for å finne frem til min egen trygghet. Mot til å stoppe opp, til å begynne å lytte til hjertet mitt, til å kjenne på gamle sår og til å gi slipp på den ytre tryggheten. Mot var det jeg trengte når jeg levde livet mitt ut fra frykt og var redd, mens kraft var det jeg fikk når jeg valgte å leve livet mitt i tillit i stedet for frykt. Og idet jeg forsto dette, kjente jeg at jeg var full av kraft, og at jeg med denne kraften ville virkeliggjøre mine drømmer. Da jeg til slutt tok det store skrittet og hoppet ut «i mitt eget liv», handlet det ikke lenger om mot, men om en indre drivkraft som var sterkere enn alt det som prøvde å holde meg tilbake.

Ellen Vahr ville nok. Hun hadde jobbet i daværende Norges Forsikringsforbund, i London for Lloyds, i meglerhus som forsikringsmegler og til slutt som markedssjef i et stort forsikringsselskap. Så sluttet hun.

Marit Helland, Budstikka, 7. April 2008

Å leve en drøm

Og slik gikk det. Alt det jeg en gang hadde fryktet, falt etter hvert på plass som perler på en snor. Det la seg ikke automatisk eller med en gang til rette slik man kanskje tror det skal gjøre når man velger hjertets vei. Jeg jobbet hardt og iherdig for at det skulle skje. Men med min urokkelige tro var det umulig å gi opp. Derfor fikk jeg mine sertifiseringer, jeg fant mitt drømmested hvor jeg skapte et inspirasjonssenter for kvinner i vakre omgivelser, og klientene begynte å finne veien. Journalistene begynte å skrive om meg, og jeg ble stadig invitert til å holde foredrag i små og store forsamlinger om det å følge hjertet og leve sant. Og i året 2010 gikk min aller største drøm i oppfyllelse: Jeg fikk bokkontrakt med Gyldendal Norsk Forlag.

Jeg hadde alltid følt ubehag ved å stå foran forsamlinger og presentere i næringslivet. Og der kunne jeg virkelig mine presentasjoner. De var ordentlige, gjennomarbeidede og godt innøvde, men jeg følte at jeg snublet i både ord og innhold. Jeg brukte mye energi på å tenke på om klærne var riktige, om de satt rett og om jeg var slank nok, om det jeg presenterte var faglig korrekt og hvordan det ville lande hos tilhørerne. Men her på mitt første store foredrag på Sentrum Scene i Oslo følte jeg bare en lett sitring i magen. Da jeg steppet inn for en annen som ble syk kvelden før, tenkte jeg allikevel ikke annet enn at det var såre enkelt å stå der og snakke om det å følge hjertet og virkeliggjøre drømmer, selv om jeg ikke var forberedt til fingerspissene. Det var lett fordi jeg følte at det jeg formidlet var noe som var viktigere enn meg. Jeg følte at jeg var en sommerfugl som løftet vingene for første gang og turte vise frem sine vakre farger.

Kort tid etter ble jeg invitert av magasinet HENNE til å holde foredrag på Latter i Oslo. Foran 350 mennesker introduserte jeg for første gang begrepet drømmekraft, sammen med designer og skaper av Alpaca Society, Vibeke Stølen Andrup.

Jeg følte en enorm frihet og flyt i livet mitt. Jeg var full av den samme lidenskapen og kraften som jeg hadde kjent som barn. Jeg hadde energi nok til å legge inn mange arbeidstimer uten å bli sliten. Jeg var engasjert og kreativ. Ideer til min nye jobb var det siste jeg tenkte på når jeg la meg om kvelden, og det første jeg tenkte på når jeg våknet om morgenen. Borte var år med muskelsmerter, svimmelhet og andre fysiske plager, og jeg kjente på en deilig lykkefølelse og en sterk indre ro.

Dyktige kvinner og menn som hadde satset før meg, var til inspirasjon. Jeg lærte det beste fra dem om hvordan det var å drive et firma. Denne kunnskapen blandet jeg med mine egne kunnskaper om markedskommunikasjon, salg, økonomi, strategiplanlegging og prosjektledelse, og skapte en rekke suksesstrategier som jeg selv levde etter, og etter hvert delte med mine klienter. Men den aller viktigste suksessformelen kom helt naturlig når jeg skapte en direkte forbindelse mellom det jeg var innerst inne, min essens, og mine klienter.

Angrer hun på alle årene hun ble i næringslivet? – Jeg savner ikke noe av det gamle livet mitt, men føler heller ikke at det var forgjeves. Jeg har ikke kastet bort livet. Man kaster ikke bort noe. Alt er lærdom. Min suksess i dag ligger i det jeg har bak meg.

Janne Værnø, Bedre Helse, Nr. 9/2010

Jeg ønsket å gi noe videre

I takknemlighet over å ha funnet tilbake til drømmen min og talentet mitt, ble det viktig for meg å gi noe videre. Derfor begynte jeg å gi gratis coaching til unge mellom 18 og 20 år, i tillegg til mine ordinære klienter. Jeg ønsket også å gi videre den erfaringen og den visdommen jeg hadde fått på min egen reise, så jeg skrev et hefte med min historie, trykket det opp og delte det ut gratis. Tilbakemeldingene viste meg med tydelighet at det var mange som kjente seg igjen. Jeg fikk også brev fra kvinner som hadde blitt inspirert til å ta tak i livet sitt på forskjellige områder. Historien viste at de ikke var alene med sine drømmer. Så jeg tenkte at alle mennesker bar på inspirerende historier og at ved å dele mer av det vi er med hverandre og ikke bare det vi gjør i verden, ville vi tillate andre mennesker å gjøre det samme.

Det var bakgrunnen for at jeg startet Inspiration Club!, en møteplass der alle kvinner som ønsket det, kunne komme og høre andres historier. Annenhver måned inviterte jeg kvinner med spennende historier eller fagfelt til å dele sin historie. Noen av disse hadde jeg selv funnet inspirasjon hos tidligere. Klubben ble raskt populær, og stuene i Villa Hvalstad ble fort fylt opp. Det hendte at jeg måtte holde møte med samme tema to kvelder på rad fordi det var så populært.

Jeg har aldri angret på at jeg fulgte hjertets vei. Jeg har aldri sett meg tilbake. Drømmekraften har blitt med meg på reisen videre og gjør at jeg står fjellstøtt i mine beslutninger og valg. Det er lange arbeidsdager, og jeg jobber like fokusert og målrettet som tidligere. Det har vært perioder med liten inntekt og PC-er som har sviktet, halvtomme kurs og brosjyrer som har kommet for sent fra trykken. Det er en illusjon å tro at ikke dette livet har sine utfordringer, men jeg lever livet mitt med en annen lidenskap. Det er et brennende engasjement som er grunntonen. Jeg tror på det jeg gjør og er ydmyk i møte med søkende mennesker. Jeg har lært at det er mulig å nå sine drømmer og at mulighetene ligger rundt oss hele tiden. Nøkkelen til vår egen lykke ligger alltid trygt bevart hos oss selv.

Langt ute på landet, nærmere bestemt Hvalstadåsen i Asker, har Ellen Vahr funnet sitt lille paradis. Villa Hvalstad er en inspirasjonsoase – der kvinner kommer fra øst og vest for å finne tilbake til seg selv. Jeg møter henne i trivelige lokaler. Titter ut av vinduet og ser hester på et jorde. De beiter fredelig eller ser ut i luften. Rundt Villa Hvalstad er en vakker hage. En gammel ærverdig villa der flere prestasjonsprinsesser kan finne fred i sjelen. Flykte fra seg selv eller kanskje heller finne tilbake til seg selv.

Line Konstali, Kvinner & Familie, Nr. 3/2010