Ellen Vahr

Våg livet

Slik får du mot til å leve din drøm

THE WAYFINDERS

Da jeg var liten pleide min far å fortelle meg historier fra sin tid som sjømann. Han mønstret på som tyveåring og seilte på de store hav i mange år. Underveis besøkte han en rekke små samfunn rundt om i verden og møtte mennesker som over århundrer utelukkende hadde overlevd på de ressursene naturen ga dem. Han fortalte om kulturer som hadde seilt på det åpne Stillehavet ti århundrer før vår tidsregning uten fordelen av hverken elektronisk navigasjonsutstyr, kart eller kompass. Disse kulturene fant frem gjennom havet uansett hvor store avstander det var. Og over havet i de åpne båtene, hadde de alltid med seg det min far kalte «The Wayfinders». De var navigatører som leste retningen til de fjerneste destinasjoner i stjernene, i havet, i vinden, i skyene og i lyset mens de fokuserte hele sitt nærvær på øya eller landet de skulle nå.

Tilegnet min far Kristen Andresen 1927–1994
som lærte meg kunsten å navigere

KJÆRE LESER

Denne boken er til deg som er lei av å ha livet på vent og som ønsker å finne motet til å gå for drømmen og motet til å stå støtt i den når den er virkeliggjort. Den er også til deg som føler at du går på akkord med deg selv og bærer på et potensial, et talent eller en gave du ikke får tatt i bruk.

Jeg ser for meg deg som står ytterst på kanten av stupebrettet og lengter etter å kaste deg ut i livet. Jeg ser hvor frustrert du kan være over deg selv og hvor sint og skuffet du av og til kjenner deg over at ikke omverdenen støtter deg eller forstår ditt valg.

Jeg ser også et annet bilde. Et bilde der du svever fri og lykkelig ut i drømmen din. Full av kjærlighet til livet og livets store muligheter. Du er full av tillit til at du kan få til det du drømmer om, tillit til at du er mer enn god nok og at menneskene og livet vil deg vel.

Står du på kanten av stupebrettet nå, så ta et skritt tilbake! Det kan være overveldende å stå der, så overveldende at du kan glemme hvorfor du egentlig har tatt trappene opp. Les boken, reflekter over teksten på din måte og gå til kanten på nytt. Du vil fremdeles være redd, men du vil forstå at redselen er en helt naturlig del av ferden og at du er mer enn god nok til å følge hjertet ditt. Jeg vil gå alle trappetrinnene sammen med deg opp til stupebrettet, men hoppe må du gjøre selv – når du er klar!

Ordet mot kommer opprinnelig fra det latinske ordet «cor», og senere det franske «coeur», som betyr hjerte. Opprinnelsen til ordet var å fortelle historien om hvem du er med hele ditt hjerte. Og det er det verden venter på; at du forteller din historie med hele ditt hjerte. Å fortelle din historie med hele ditt hjerte betyr å leve din historie – din drøm. Du lykkes ikke hvis du lever en annens drøm samme hvor gode intensjoner du har. Du må våge å leve din egen drøm.

Marilyn Monroe sa en gang: Hvis ikke drømmen din skremmer deg, er den ikke stor nok. Min drøm skremte meg, og jeg husker hvor redd jeg var før hoppet og i svevet, men også hvor fantastisk det var å lande.

For å skrive denne boken er jeg nødt til å gå tilbake dit – til den tiden. Det er en viktig reise, fordi den gjør meg ydmyk. Ydmyk i møte med andre som søker. Jeg har bestemt meg for å skrive ned alt det jeg hadde ønsket at noen kunne ha fortalt meg da jeg sto der ytterst på kanten av stupebrettet – alt som jeg vet i dag.

Som bakteppe velger jeg derfor min egen historie, hovedsakelig fra det siste året jeg jobbet i næringslivet. Det året jeg sto på kanten av 10-meteren i et energitappende vakuum, fastlåst mellom to valg. Valget mellom å ta sjansen eller la være. Følge frykten eller følge kjærligheten. Leve fullt eller leve halvt. Dette året begynner i en vinduskarm i Brussel og ender på min nye mentors kontor i Storgaten i Oslo. Det er ikke glanshistorien i livet mitt. Jeg kunne like gjerne fortalt om nitten vellykkede år i næringslivet i forkant av dette året, men det er i grunnen uinteressant for det er krisene som får oss til å bevege på oss og vokse.

Historiene er enkle, men er ment å åpne opp for refleksjon i ditt eget liv. Historiene er ikke skrevet ut kronologisk, men du vil allikevel se at de til slutt faller ned som en helhet. Etter hvert som du leser, kan du gjerne streke under de delene som snakker til deg. Stopp gjerne opp og reflekter over alle spørsmålene som er i boken uansett om de er stilet til deg eller om det er min mentor som stiller spørsmål til meg. Og prøv gjerne ut noen av tipsene du får underveis. På den måten blir boken mer enn ren underholdning. Bestem deg gjerne for å bruke ditt mot til å svare så sant som du bare klarer – ingen vil ta det opp til vurdering. Det blir mellom deg og hjertet ditt.

Jeg vil også dele den suksessformelen som jeg i ettertid har forstått at jeg brukte for å få mot nok til å hoppe ut i min drøm og mot nok til å bli værende i den og ikke gi opp. Denne suksessformelen som har gjort at jeg i dag med hånden på hjertet kan si at virkeligheten ble en million ganger større og mer magisk enn drømmen.

Min drøm handlet om å jobbe med mennesker, skrive bøker og starte mitt eget firma. Men dette er ikke kun en bok for deg som ønsker å skape drømmejobben. Dette er like mye en bok for deg som har en drøm om en dag å få en sunn og lett kropp, en drøm om å finne en god partner eller en kjæreste, en drøm om å komme i fast arbeid, en drøm om å våge mer av ting som kanskje andre tar som en selvfølge eller en drøm om å lykkes med en allerede realisert drøm.

Etter at jeg ga ut min første bok, Drømmekraft – en bok om å lytte til hjertet, leve sant og lykkes med drømmer, har jeg mottatt et stort antall takkebrev fra mennesker som kjenner seg igjen i min historie og som føler seg berørt. Uansett hvor forskjellig den ytre historien er, er det gjenkjennelse i følelsene. Mange av brevene har hatt nye spørsmål, betraktninger og undringer og har handlet om det som holder de aller fleste fra å virkeliggjøre drømmene sine: frykt! Jeg har forsøkt å svare hver og en underveis, men uten å kunne gå i dybden. I denne boken ønsker jeg å gjøre det.

Det er to drivkrefter som styrer motet. Den ene er kjærlighet og den andre er frykt. Kjærlighet vil gi deg all den styrken du trenger for å lykkes med drømmen din, men frykt er også en del av formelen. I motsetning til hva jeg trodde underveis i min prosess, vet jeg i dag at frykt har en stor del av æren for at jeg har lyktes med drømmen min. Ved å forstå de to drivkreftene, og hvordan de kan balanseres og virke sammen, vil vi akseptere oss selv og hverandre på en helt ny måte. Kjærligheten vet hva du er skapt til, mens frykten viser deg hva du skal gjøre med det. Ved å forstå denne mekanismen og handle i tråd med den er du på god vei til å manifestere drømmen og ta valg du kanskje aldri hadde trodd du skulle våge.

Mange har også stilt spørsmål ved en uforklarlig lengsel etter «noe» som de ikke klarer å sette ord på. «Noe» som de vet er helt spesielt for dem og som de er sikker på vil gi dem en større mening og lykke i livet. Den største drømmen for mange er nettopp å finne det potensialet som er dypt gjemt. Hvor er det og hva er det?

I Drømmekraft var min fortellerstemme «coachens». I denne boken vil min fortellerstemme i større grad være «klientens». Det å sette meg selv i «klientstolen» gjør at jeg kan tillate meg å være strengere og kanskje også virke noe mer utfordrende enn i Drømmekraft. Men alt med den samme intensjonen: å vekke drømmen i deg og å styrke motet.

Det er mitt ønske med boken at flere finner sin drøm og sitt «noe» og motet til å bringe det ut i verden og bidra. Verden trenger ikke kopier, masker eller glansbilder. Den trenger ærlige mennesker som følger hjertet og drømmene sine. Først da tror jeg vi er på vei til å gjøre verden til et sted fylt med kjærlighet.

Er du klar?

ELLEN VAHR, AUGUST 2013

12 SANNHETER OM MOT SOM JEG OPPDAGET PÅ VEIEN MOT DRØMMEN

1 Frykten går IKKE over – den flytter seg og viser deg veien!

2 Svarene finnes IKKE utenfor deg – de finnes i hjertet ditt!

3 Du er IKKE liten og ubetydelig – du er uendelig kraftfull!

4 Du skal IKKE hoppe ut i drømmen din – du skal hoppe ut i livet ditt!

5 Drømmen er IKKE forandringen – du er forandringen!

6 Det er IKKE garanti for at du lykkes – men for at du lever sant!

7 Drømmen er IKKE endestasjonen – du kan ta nye valg!

8 Du er IKKE alene – du har mange støttespillere!

9 Når du har hoppet, trenger du IKKE mot lenger – da har du tillit!

10 Drømmen din er IKKE dum – den er vakker og en del av din sjel!

11 Det er IKKE drømmen din du tviler på – det er deg selv!

12 Du skal IKKE lykkes med drømmen første dag – du skal gå med mange små skritt!

Den som intet våger intet vinner

GEOFFREY CHAUCER 1374

STUPEDAMEN I

Jeg ser henne stå der oppe, ytterst på stupebrettet med hodet vendt mot havet. Jeg ser hun skjelver og er redd. Det er morgen, og så er det kveld, og neste dag når jeg våkner, står hun der igjen til det blir kveld.

***

Da Stupedamen var en liten jente, var det beste hun visste å stupe. Hele sommeren løp hun den lange veien til badestranden med det høye stupetårnet. Hun sprang opp alle trinnene fortere enn noen annen, tok fart innerst på den høyeste avsatsen og løp utover, satset mens hun strakk armene ut i en grasiøs bevegelse og fløy lett som en fugl gjennom luften før hendene traff vannflaten og boret seg ned i det deilige vannet. Hun var fri og lykkelig.

Noen ganger hoppet hun også. Da spratt hun opp og ned på kanten så lenge at barna i køen bak begynte å bli irritert. Men hun trengte fart, kraft og styrke for å lage de største vannbombene, og jo mer og jo høyere hun hoppet, desto mer fryktløs følte hun seg i det øyeblikket hun kastet seg ut.

Da hun begynte på skolen, hendte det at hun stakk av og løp til stranden. Da var det ingen der. Og helt fritt kunne hun trene på piruetter og svalestup. Hun var så lykkelig. En dag ville hun bli verdens beste stuper. Det visste hun.

En dag kommer en gammel dame ned til den tomme stranden. Hun setter seg ned på en benk og beundrer jenta og tenker at hun aldri har sett noe vakrere. Hun sier til jenta at hun har en gave, et talent større enn noe annet hun noen gang har sett. Hun sier at hun blir lykkelig av å se på jenta når hun stuper og at hun får lyst til å prøve selv. Men den gamle damen kan ikke svømme. Så jenta lærer henne det, og når sommeren nesten er over, tar hun den gamle damen med opp på den laveste avsatsen på stupetårnet og lar henne hoppe.

«Du gir meg mot», ler den gamle damen. «Jeg har lengtet etter å kjenne vannet mot kroppen hele livet, og å være så fri at jeg kunne hoppe ned i det som jeg fryktet aller mest. Da jeg så deg, visste jeg at du kunne hjelpe meg.»

Årene gikk og den lille jenta fortsatte å stupe fra isen gikk om våren til langt ut på høsten. Ingenting kunne stoppe henne, ikke regn, ikke kulde, ikke vind. Hun perfeksjonerte seg. Ingenting var bedre.

På skolen gikk det ikke så bra, og foreldrene og lærerne hadde møter for å se hvordan de kunne hjelpe henne til å få bedre karakterer. De satte opp ekstraundervisning etter skolen og i helgene, og etter hvert ble hun flinkere i matematikk, engelsk og norsk. Hun fikk ros. Det gjorde godt. Endelig kunne det bli noe av henne også. Etter hvert som hun ble ungdom, dro venninnene henne med på fest og snart fikk hun også en kjæreste.

Når hun ville til stranden, ble hun minnet om oppgavene som skulle leveres på skolen, kjæresten hun skulle treffe og at hun ikke måtte kaste bort tiden på så mye unødig tull. Hun bestemte seg for å satse på det hun forsto var viktig i livet. Det som alle de andre satte pris på.

20 år er gått og hun lengter så forferdelig etter «noe». Noe som kan fjerne smerten hun bærer på. Smerten, kjedsomheten og likegyldigheten. Hun har en trygg jobb, en fin familie og god økonomi. Men hun er ikke glad. Det er et sår i sjelen som ikke vil gro, og hun vet ikke hva det er eller hvordan det kan heles.

En dag på vei hjem fra jobb blir hun påkjørt av en buss og sittende i en rullestol. For at hun skal komme seg, kjører familien henne til havet. Det er da den kommer. Sorgen. Hun gråter uten stopp i mange dager. Da ser hun en gammel dame gå bortover stranden, og hun begynner plutselig å minnes noe. Et glimt av lykke.

De neste fem årene blir hun ved havet. Hun nekter å reise tilbake dit hun kommer fra. Hun bruker tiden på å undre seg over livet. Hun tenker store tanker. Hvorfor er hun her på jorden? Hva er meningen med nettopp hennes liv? Hva er hennes oppgave? Hvorfor har hun vært så ulykkelig når hun egentlig har hatt alt? Nå har hun ingenting. Egentlig er livet hennes uten håp, og allikevel begynner hun å føle seg lykkelig, lykkeligere enn på mange år.

Hun begynner å drømme. Hun drømmer at hun er verdens beste stuper. At ingen i hele verden har sett noe vakrere enn hennes stup. Så ser hun ned på bena sine og forstår at hun aldri mer kan stupe.

Men hun har funnet igjen dette tapte «noe» og hun vil ikke for noen pris gi slipp på det. Aldri mer! Hun leier inn en dyktig trener som kan hjelpe henne til å bli frisk. Hver eneste dag øver hun iherdig på å få førligheten tilbake i bena. Og da det er gått fem nye år, kan hun gå.

Hun har sett den gamle damen gå langs stranden flere ganger disse siste ti årene, for så å forsvinne. Nå vet hun at det er et tegn til henne om at hun skal bruke gaven sin til å gi andre mot. Mot til å kaste seg ut i livet. Til å bli det beste av hva de kan være. Vise andre at de aldri må gi opp drømmene sine. Men hun må ta dette ene avgjørende stupet først. Hun må bevise for seg selv at hun fremdeles duger og at hun er klar til å gi slipp.

30 år er gått siden hun modig kastet seg ut fra det samme stupetårnet. Hun er alene på stranden. Dette øyeblikket er for henne og den gamle damen. Hun går skritt for skritt oppover trappene, hvert trinn sakte og skjelvende. Hun er ingen ung jente lenger, men en voksen dame på jakt etter det tapte. Det eneste som er likt er følelsen. Følelsen av en enorm frihet og lykke.

På toppen ser hun utover havet. Så vakkert det er. Så stort. Så uendelig mange muligheter. Hvordan kunne hun glemme, fornekte dette? Her oppe var hun det beste av hva hun kunne være. En stupedame, fri og lykkelig, med en evne til å gi andre mot.

Hele kroppen sitrer av spenning og forventning. På et øyeblikk er hun igjen eventyreren, med håp og drømmer. Hvorfor hadde hun ventet så lenge med å kaste seg ut i livet sitt? Stupet var jo ikke bare for henne. Det ville gi andre håp og inspirasjon til å følge sine drømmer. Det at hun var en stupedame var ikke en egoistisk glede, det var en del av en større mening.

Hun går bort til kanten. Et stup og hun er fri igjen. Da senker hun blikket og ser ned på vannet, langt der nede, og blir fylt av en vanvittig frykt …