Øivind Hånes

Tanken på det pelagiske

Dikt

det er ingen begynnelse

bare ubenyttede avslutninger som

dråper

og et

hav

1: PANNE

Et punkt i en vegg, en skjerm mellom ansiktet og hårfestet. Et punkt på midten peker som en lyskaster, ei lysmaske. Jeg tiltrekkes av noe som beveger seg, du beveger meg, beveger deg. Jeg retter lysstrålen mot deg, forsøker å finne ut hva du er, hvem du er.

Søker.

det uutslettelige er ikke det som

skjedde i vannmassene

det uutslettelige er den

første tanken på

det pelagiske

2: ØYNE

Noe som ser, som registrerer, du får form, farge og kontur. Jeg står et stykke bak deg og lar øynene hvile på deg. Ikke påtrengende, snarere nøytralt. Jeg antar at dine øyne er lukkede og lukker også mine.