Finn Bjelke

NORSKE PROBLEMER

Hundre grunner til ikke å stå opp om morgenen

Ja da.

Jeg vet at for noen vil dette fortone seg som det reneste sludder og remjende vanvidd. Andre igjen vil antagelig bli forbannet over at noen kan bli handlingslammet av slike minutiøse «problemer» som tas opp her.

Dem om det.

Du og jeg vet bedre.

Vi som gruer oss til hver heistur. Hver firmafest. Hver eneste tur til butikken. Hvert legebesøk. Hver gang noen spør oss om ett eller annet. Hvert lille tilløp til utestemmer. Ja, hver morgen vi står opp, egentlig.

Norske problemer er boken som minner deg på hvorfor du like gjerne kunne blitt liggende i sengen.

Noen av oss er nemlig oppsatt med radarøyne, superhørsel, plettfri vandel og en patologisk trang til å få være i fred. Vi lister oss gjennom livet på gummisåler og bare ber om å få slippe å forholde oss til alle dere andre.

I det lønnlige håpet om at den kan være til trøst:

Her er boken som slår fast at det altså er flere som deg.

Hadde det ikke vært så mange mennesker rundt her akkurat nå, ville jeg anbefalt den.

Finn Bjelke

Da Jan-Åge endelig fikk øye på en ekspeditør, var hatter blitt umoderne.

I SELSKAPSLIVET

Det flakkende blikket for å finne noen du kan introdusere for vedkommende du snakker med og som du ikke er i stand til å huske hva heter.

• • •

Når du tre ganger har sagt «unnskyld» når noen har sagt navnet sitt, og du tilbringer resten av kvelden med å unngå vedkommende fordi du fremdeles ikke vet hva hun heter.

• • •

«Litt av et vær vi har, gitt» efterfulgt av et ironisk smil som skal vise at du vet at akkurat den setningen er small talkens dummeste fetter.

• • •

«Vi reiser oss vel for damen», når han ene rundt bordet ikke gjør mine til å reise seg – fordi det viser seg at han sitter i rullestol.

Arnes forslag om å spille noe annet enn «Vri åtter» ble møtt med megetsigende taushet.

• • •

Smilet som kommer automatisk når noen sier «du husker ikke meg, gjør du vel?».

• • •

Den lange og usammenhengende forklaringen på hvorfor du heller bestilte en brus enn en øl.

• • •

Det fårete smilet når du endelig blir overtalt til å komme ut på dansegulvet og DJ’en trår til med en ordentlig klinesang.

• • •

Følelsen av se litt rat pack-aktig ut med løst knyttet slips og øverste skjorteknapp åpen, til du plutselig ser deg selv i et speil.

• • •

Den ikke fullt så elegante tilbaketrekningen når du har avlevert åpningsreplikken «Jaså, damer, dere sitter her helt alene» og får svaret «Ja. Helst!».

Vel var smultringene til Øystein fiberrike, men spesielt gode var de ikke.

• • •

«Ok, da.» Når det er opplagt at du i hvert fall skal ha én til.

• • •

Skammen når du går inn i en klem og får damens utstrakte hånd i mellomgulvet.

• • •

Den prolapsen du pådrar deg efter energisk nikking når årets nobelprisvinner i litteratur blir diskutert og du for 24. året på rad ikke har lest noe av vinneren.

• • •

Følelsen når du åpner konvolutten og det står «crazy» på kleskoden i invitasjonen.

• • •

Når du kryper til korset og kaller en fyr «kompis», «sjef» eller «kamerat» resten av kvelden fordi du ikke er i nærheten av å huske navnet hans.

• • •

Den dyptfølte beklagelsen du kommer med når noen spør om du har fyr og du ikke røker.

• • •

Gleden over at det ikke ligger noen sanger ved tallerkenen på bryllupet – og følelsen når tante Grete deler ut ark under sin tale.

Lars noterte ned beskrivelser av alle som droppet den nye gangveien og fremdeles gikk over plenen.