Til alle mine chartervenner

KAPITTEL 1

– Vi skal til Syden! jublet Kent. – Pappa har vunnet en tur for tre, Ruben. Du, jeg og pappa!

Jeg hadde aldri vært i Syden før. Familien vår har hytte, og når man har hytte, så har man hytte. Den må passes på. Av og til føles det som om vi har en senil gammel onkel som vi må besøke og pleie og pusse og fikse og tørke. Hver eneste sommer. Og de fleste andre ferier også.

– Kult! sa jeg. Hvordan klarte han det?

– Han vant en eller annen konkurranse.

– Så flaks!

– Flaks? Nei, dyktighet. Faren min er skikkelig god i sånne konkurranser, sa Kent.

Jeg heter Ruben og redd for mye rart. Akkurat nå er jeg redd for å fly. Jeg har aldri fløyet før.

I mitt hode funker det bare ikke. Altså, man tar en hundre meter lang metallboks, stapper den full av folk, putter vinger på og så – HOKUSPOKUS – tror man den kan sveve som en fugl.

En blytung metallboks på nesten hundre meter skal ikke kunne fly.

Det er like tåpelig som om noen skulle putte vinger på Fete-Frank i klassen og dytte ham utfor et stup.

Det er ingen grenser for hvor mye galt som kan skje med et fly. En flytur kan ende på minst seks forskjellige måter.

– Flyet lander feil vei.

– Flyet klarer aldri å lette.

– Noe setter seg fast i motoren.

– Flyet kjører feil.

– Flyet eksploderer plutselig.

– Flyet blir truffet av lyn

Oppsummering: ET FLY ER EN DIGER LIKKISTE MED VINGER.