Kaja Melsom

Den fordømte friheten

Et oppgjør med dagens selvrealiseringstyranni

Til Nelli og Jack Juve

Og til minne om Jens Melsom

Hotellrom til besvær

Jeg fikk nylig en e-post med lenker til to hoteller i Berlin. Den var fra en venn som ville minne meg på at jeg hadde lovet å ta meg av hotellbookingen i forbindelse med vår kommende ferietur. Etter at jeg hadde kastet et kort blikk på begge hotellannonsene, hadde min indre dommer allerede pekt seg ut en klar favoritt. Men da jeg gikk inn på nettsiden for å booke og det kom opp en oversikt over alle hotellene i det østlige Berlin, ble jeg rammet av akutt beslutningsvegring. For hva var egentlig det optimale hotellet for oss?

Etter omsider å ha booket rom til oss i Kreuzberg, kom tvilen sigende. Så ikke galleriene og nattklubbene i overkant kommersielle ut i dette strøket? Hva kom vennen min til å si? Skulle jeg kansellere bookingen?

Vent. Hadde ikke jeg bestemt meg for å bry meg mindre om hva andre mener om meg, og i stedet begynne å lytte til min indre stemme? Men hva bryr den seg egentlig om? Har jeg overhodet noen lidenskap, eller har sjelen min tørket helt inn? Lysten på Berlin hadde jeg i hvert fall mistet.

Jeg tenkte med gru på alle valgene dagens unge utsettes for. Var min følelse av paralyse i møte med floraen av hoteller i Berlin selve grunnfølelsen i livene deres? Er det kanskje derfor så mange av dem sitter hjemme på rommet sitt i stedet for å være ute og ha det gøy, slik en rapport jeg nylig kom over hevdet? [1]

For hva gjør det egentlig med oss, gamle som unge, når det som skulle være den ultimate lykke – maksimal valgfrihet – snarere fører til uro, tvil og skam enn fryd og glede?