Per Schreiner

Dagen før halv tre

Roman

Luften var tung. Det luktet asfalt av gatene, som når de ble reparert. Jeg hadde en ubehagelig følelse av at jeg gikk fra bordet akkurat idet folk var i ferd med å sette seg.

fra Mine venner

av Emmanuel Bove

Om morgenen lager lyset et mønster på soveromsveggen, en utstrakt trekant hvor den spisse enden er kuttet litt av. Hvis jeg lukker øynene og hviler en stund før jeg åpner dem igjen, har trekanten beveget seg ned mot gulvet, samtidig som den er blitt mer kompakt. Til slutt blir mønsteret utydelig, og like etter er det borte.

På ettermiddagen og kvelden kommer solen inn av stuevinduene. Lyset treffer tregulvet, og rommets farger skifter karakter, de hvite veggene ser litt gylne ut. Mønsteret er kvadratisk og flytter seg innover i rommet. Hvis det er overskyet, skjer ikke dette. Da oppfører lyset seg annerledes og danner ingen tydelige mønstre.

Jeg liker at leiligheten ligger som den gjør, og solen markerer både starten og slutten på dagen. På den måten får man inntrykket av at den ligger midt i noe, og ikke i en slags utkant.

09.27

Jeg står opp og går på badet.

I dag skal jeg bare kjøpe ferskt brød, alt annet har vi. Fisk, gulrøtter, gressløk, fiskekraft i form av buljong, krydder. Noe gul løk. Purre.

Det er min søsters oppskrift på klar fiskesuppe, den eneste suppen jeg kan. Jeg er ikke så god til å lage mat. Fra moren min har jeg arvet noen få oppskrifter. Det er to typer stek, fersk suppe, gresk salat, og en eplekake som bør spises sammen med vaniljeis. I tillegg har jeg lært oppskriften på fiskesuppe av søsteren min. Hun er syv år eldre enn meg. Jeg kan ikke huske at hun lærte meg noe annet enn denne oppskriften. Da var jeg nesten voksen. Hun hadde giftet seg og fått et barn. Hun var ulykkelig, men ville ikke snakke om det.

Et misfornøyd menneske ville funnet feil ved leiligheten. Gulvet i gangen er nedslitt og trenger lakk. Taket på badet har begynt å flasse, de løse bitene er mørkere enn resten av malingen. Doen er av gammel type, den er ikke vegghengt.

Stueveggen mot nordvest er malt i en hvitfarge som er noe kjøligere enn de andre veggene. Gardinene på soverommet er altfor tynne og feminine, og de på kjøkkenet er slitt. Nederst er sømmen i ferd med å gå opp. Det er noe galt med den ene låsen i ytterdøren, man må presse nøkkelen mot høyre når man vrir den om. Sikkerhetslåsen fungerer fint, men vi bruker den aldri.

Gelenderet på balkongen mot bakgården er litt løst. Balkongen er så grunn at hvis man stiller en stol på den, må de to bakerste bena stå inne på kjøkkengulvet.

Det er ingen balkong mot kveldssolen, men det går an å sitte i en av de dype karmene. Noen ganger, når jeg vil kjenne frisk luft, sitter jeg i karmen med vinduet halvåpent. Det er lange, kraftige hasper, så jeg føler meg sikker på at jeg ikke vil falle ut.

Leiligheten ligger i tredje etasje. På bakken, rett under vinduet, er det en stripe med gress, og et lavt smijernsgjerde som markerer at feltet tilhører gården. Når det er kjølig, kan jeg sitte i vinduet og hvile den ene foten på kanten av den varme radiatoren og den andre på karmen rett overfor meg. Jeg blir for kald på delen som vender ut mot gaten, mens delen som vender mot stuen, blir for varm. Dette gir meg en følelse av balanse som jeg ikke kan sammenligne med noe annet.

Det er en gammeldags radiator som er malt hvit etter at den er satt opp. Hvis jeg presser ansiktet inntil veggen, kan jeg se at den ikke er malt på baksiden, der er den lys grå.

Sofaen er kort og dekket med en hvitt trekk som samboeren min har sydd. Den har flere hull, men det ble for dyrt å trekke den om. Hvis jeg kommer inn om kvelden og lysene er slått av, er trekket det lyseste i hele rommet. Bordet foran sofaen er gammelt. Den lave stolen er nesten like gammel som bordet. Vi kjøpte stolen fordi den ikke tar så mye plass og er pen. Jeg har aldri sittet lenge i den, den er mest til pynt.

Bokhyllen har vi også kjøpt sammen. Den var brukt. Det er små skader i treet, så vi oljet den slik at skadene ble mindre synlige. På enden som vender mot stuevinduene, har treet lysnet litt, siden hyllen har stått der i nesten tre år.

De fleste av bøkene er min samboers. Jeg har noen bøker stående i en pappkasse i kjellerboden. Jeg har lenge hatt planer om å rydde opp i boden, men jeg har ennå ikke gjort noe med det.

Det er uklart hvor mye jeg har i boden. Det er noen pappkasser og møbler. En bag med vinterklær. Jeg har et par ski som jeg fikk av den eldre mannen i første, som ikke brukte dem lenger. De passet meg, vi er nesten like høye, men jeg måtte kjøpe nye støvler. Etter at jeg fikk skiene, har jeg brukt dem fire ganger.

Før fantes det en vaskekjeller i gården, men nå er den gjort om til boder. Grunnen var at det ble bygget leiligheter på loftet, hvor det tidligere var både boder og et stort tørkeloft. De som har kjøpt leilighetene i øverste etasje, må ta heisen opp til tredje, og så ta trappen opp en etasje for å komme seg helt hjem.

For halvannet år siden, da de nye leilighetene ble lagt ut for salg, dro jeg og samboeren min opp for å se på dem. Langs fasaden var det laget to dype terrasser. Man kunne se over til parken. Det var en stor leilighet med tre soverom og to bad, og en mindre med to soverom og et bad. Jeg likte romløsningen i den lille best, men det var uaktuelt å kjøpe, de var altfor dyre. Samboeren min mente at gulvene var stygge, og hvis hun først skulle ha en så dyr leilighet, ville hun ha finere gulv. Jeg sa meg enig. Vi gikk ned, og overgangen til vår egen leilighet ble for brå, den virket slitt og trang. Vi burde ha dratt ut en tur og tatt en kaffe først.

Etter det har vi ikke snakket om eller sett på andre leiligheter. Og etter som tiden har gått, er det tydelig at vi ikke planlegger noen fremtid sammen.

Vi har ingen tørketrommel, men et lite tørkestativ som ofte står i badekaret. Jeg liker å henge de våte skjortene mine på en henger over kanten på balkongen. Når skjortene er nesten tørre, lukter de godt og minner meg om noe fra da jeg var liten. Det er plass til to skjorter ved siden av hverandre på gelenderet. Hvis jeg forsøkte å henge opp flere, vil de overlappe hverandre og tørke langsomt.

På kjøkkenet står det et lite respatexbord og to nyere stoler. Antagelig er bordet mitt. Det er en av tingene jeg arvet etter farmor. Eller så er det min samboers. I så fall står mitt i kjelleren. Bordene er så like at man er nødt til å se dem ved siden av hverandre for å se forskjell.

Det er plass til tre mennesker rundt bordet på kjøkkenet, men det blir trangt. Jeg liker små kjøkken, da går det an å spise alene uten å føle seg ensom.

Det står to store planter i vinduet, og en noe mindre på toppen av kjøleskapet. De to store plantene skal vannes hver uke og ha mye vann. Den mindre skal helst vannes hver tredje dag, men ikke ha så mye, bare noe rundt roten.

I stuen står det fire planter i vinduene. Tre av dem skal vannes etter behov, to skal vannes omtrent hver fjerde dag, men ikke så mye. Den siste skal vannes en gang hver annen uke. Da skal den ha mye vann, slik at jorden blir gjennomvåt. Det står en større plante ved siden av bokhyllen som også skal ha vann hver annen uke.

På soverommet henger det to små planter. De skal vannes omtrent hver tredje dag, eller ved behov. Det er ikke jeg som pleier å vanne, jeg gjør det bare når samboeren min er bortreist.

Leiligheten har tre tepper. Det er én fillerye i gangen og én på kjøkkenet. Den i gangen er laget av et materiale som ligner plast, men ikke er det. Den er grå og beige. Den på kjøkkenet er en gammeldags fillerye med mange farger. I stuen er det et stort teppe. Det er gressgrønt. Da samboeren min kjøpte det, var jeg med, men det var hun som betalte.

Hver morgen lager jeg to brødskiver og drikker en kopp kaffe. Før hadde vi en espressomaskin som vi kjøpte sammen. Maskinen var anbefalt av noen vi kjente, og hadde fått beste score på en forbrukerside. Den var blant de dyreste, men vi tenkte det ville lønne seg på sikt.

Etter ti måneder måtte den inn til reparasjon. Fordi butikken mente vi hadde gjort noe feil, måtte vi betale for det. Jeg husker ikke det nøyaktige beløpet, men det ble dyrt. Det var samboeren min som betalte for reparasjonen. Etter seks, syv måneder gikk den i stykker igjen. Denne gangen forsøkte jeg å reparere den selv, men jeg fant aldri helt ut hva som var galt, og det endte med at vi gikk over til pulverkaffe.

Først sto den store espressomaskinen oppå kjøleskapet. Etter noen måneder bar samboeren min den ned i kjellerboden. I månedene som fulgte, nevnte hun ofte at hun savnet maskinen. Jeg sa meg enig. Men da hadde jeg mindre å gjøre og tjente dårligere, så det var vanskelig å forsvare å bruke så mye penger. Vi kunne kjøpe en maskin som brukte engangskapsler, men det ville føles som en billig løsning. Etter hvert snakket hun ikke mer om det, og hun tok aldri initiativ til å kjøpe en ny.

Jeg har ingenting imot pulverkaffe, men liker å drikke en kaffe basert på espresso med varm melk i løpet av formiddagen. Etter en god melkekaffe føler jeg meg vennligere. Bortsett fra brødskivene og kaffen varierer det hva jeg spiser og drikker til frokost.