LIVSLANG
KJÆRLIGHET

Han har forsket på parforhold i 40 år.
Dette får magien og pasjonen i forholdet til å vare.

JOHN M. GOTTMAN
og Nan Silver

Oversatt av Christian Heyerdahl, MNO

Originaltittel: What makes love last

© 2016 John Gottman, PhD, Joan Declaire All rights reserved.

Published in the United States by Harmony Books, an imprint of the Crown Publishing Group, a division of Random House LLC, a Penguin Random House Company, New York.

Translation © Pantagruel, 2018

Det må ikke kopieres fra denne bok i strid med åndsverkloven eller avtale om kopiering inngått med KOPINOR, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk. Kopiering i strid med lov eller avtale kan medføre erstatningsansvar og inndragning, og kan straffes med bøter eller fengsel.

Alle henvendelser om rettigheter til denne bok stiles til:

Panta Forlag

Postboks 6839 St. Olavs plass

0177 Oslo

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN 978-82-344-0025-4 (ePub)

ISBN 978-82-7900-917-7 (trykk)

Oversetter: Christian Heyerdahl

Omslagsdesign: Panta Forlag

www.gottman.com

www.gottman.no

www.pantaforlag.no

Til min kone Julia, som virkelig forstår hva tillit betyr.
John

Til mine barn, Will og Elisabeth
Nan

FRA FORFATTERNE

FORTELLINGENE OG samtalene i denne boken stammer fra dr. Gottmans mangeårige forskning på og rådgivning av ektepar. Alle navn og alle identifikasjonsmarkører er endret. Ordlyden er redigert for å bli kort og klar. Noen av fortellingene samler materiale fra flere par, andre har imaginære hovedpersoner. Dette er gjort for å illustrere dr. Gottmans teorier.

INNHOLD

Kapittel 1: Hvor mye tillit har du?

INNLEDNING

Angel: Det er noe jeg må si deg …

George: Bare vent litt, jeg er ikke ferdig.

Angel: Og det jeg prøver å si …

George: Skjønner du? Det er akkurat dette jeg snakker om …

Angel: Nettopp, og jeg vet det, for jeg pleier ikke å …

George: Du skal alltid avbryte …

Angel: Men det er noe jeg må si til deg nå …

George: Nei. For når du avbryter, så …

Angel: Det er noe jeg må få sagt.

George: Hold kjeft!

ANGEL OG GEORGE var nygifte og prøvde å balansere mellom lange jobbdager og omsorgen for to småbarn. Det er en slitsom situasjon for mange ekteskap, men du trenger ikke bakgrunn fra psykologisk forskning for å se at det er problemer i dette samlivet. Samtalen over er et utdrag av en krangel de hadde i forskningslaboratoriet mitt. De kranglet i det uendelige om hvem som jobbet hardest, hvem som gjorde mest husarbeid, og hvem som hadde sagt hva, og når de hadde sagt det. Som så mange par i konflikt ga Angel og George opp og skilte seg. Det resultatet var ikke overraskende med tanke på hvor ødelagt forholdet var. Da jeg møtte dem, klarte de knapt å se på hverandre uten å sukke eller himle med øynene.

I årevis har jeg invitert par som Angel og George til å være med på eksperimenter i «Kjærlighetslaboratoriet». Dette er massemedienes kallenavn på lokalene våre på universitetet i Seattle, hvor folk i langvarige forhold blir utsatt for omhyggelig vitenskapelig gransking. I en typisk studie analyserer jeg parene både mens de snakker om hverdagslige ting, og mens de krangler. Jeg intervjuer dem sammen og hver for seg. Jeg har til og med observert par en hel dag i leiligheten i Kjærlighetslaboratoriet, som er fullt innredet med sofa, toseter, TV, kjøkken, utsikt mot vannet og kameraer festet til veggen som tar opp alt de sier og gjør. (Men ikke på bad og toalett, selvsagt.) Takket være disse studiene har jeg samlet opp nesten førti år med data – et bibliotek som viser hvordan partnere snakker sammen, og om hva, hva de sier til og om hverandre, og de fysiske reaksjonene på det de sier. For øyeblikket utfører jeg også lignende øvelser med ektepar som ikke er med i noen studie, men som gjerne vil ha en vitenskapelig vurdering av styrken i forholdet.

Når ektepar som Angel og George kommer til Kjærlighetslaboratoriet, limer vi fast så mange sensorer og ledninger på dem at det bringer tankene hen på dr. Frankenstein. Etter hvert som de venner seg til utstyret og omgivelsene, kommer informasjonen strømmende fra sensorene. Vi får data om blodomløp, hjerte og puls, håndsvette og til og med hvor mye de vrir seg i stolsetet. Et kamera tar opp alt de sier, og kroppsbevegelsene deres. Bak et enveisspeil sitter mine assistenter omgitt av datautskrifter og de obligatoriske bergene av tomme colabokser mens de gransker det umerkelige samspillet mellom ekteparets biologiske reaksjoner, kroppsspråk, ansiktsuttrykk og ord.

Det vanligste eksperimentet kalles konfliktdiskusjonen. Da ber vi ekteparet snakke i et kvarter om noe de er uenige om. For å gjøre det lettere å analysere ansiktsuttrykkene under diskusjonen, har jeg rettet et ekstra kamera mot hver av dem, slik at jeg kan få en sanntidsoppdatering av begges ansiktsuttrykk på samme skjerm.

Jeg blir ikke lenger overrasket over at ekteparene klarer å slappe av og «slippe seg løs» til tross for de stirrende kameraene. Riktignok har jeg merket at de fleste styrer atferden i laboratoriet i forhold til hjemme. Men selv når man er i «filmmodus», kan man ikke skjule seg for de nøyaktige sensorene man er tilkoblet.

Ved nærmere analyse av så mange par gjennom så mange år har jeg kommet frem til syv grunnprinsipper som kan forbedre oddsene for å holde et ekteskap ved like. Dette har jeg skrevet om i Hemmelighetene bak et lykkelig parforhold. Blant det viktigste er vennskapet mellom partnerne, at man godtar å påvirkes av hverandre, og at man kan være uenige på en respektfull måte. Disse grunnprinsippene er et kraftig verktøysett for alle forhold. Men den triste skjebnen til par som Angel og George gjorde det klart for meg at slike prinsipper ikke når dypt nok til å redde alle ødelagte kjærlighetsforhold. Jeg klarte ikke å godta at disse parene liksom skulle være dømt til å tape i kjærlighet. For å hjelpe disse fortvilte parene måtte jeg forstå hva som gikk galt mellom dem.

Det som kanskje var mest forvirrende når det gjaldt de ulykkelige parene jeg studerte eller var terapeut for, var at de understreket at de var dypt forelsket i hverandre og ville jobbe for forholdet – selv om de kommanderte hverandre til å «holde kjeft» i Kjærlighetslaboratoriet. Hvorfor var det så mange dypt forelskede par som var i krig hele tiden? Det ga jo ingen mening. De fikk ingen fordeler i forholdet av å krangle. De rapporterte at de følte mer fortvilelse over kranglingen enn lykkelige par – og likevel gjorde de det oftere.

Det kan være lett å tro at de ulykkelige parene kranglet mer enn andre fordi de, vel, var mer uenige. Det er vel logisk? Men som forsker vet jeg at «opplagte» konklusjoner ikke alltid er til å stole på. I laboratoriet mitt hjalp dr. Tara Madyhastha meg med å finne svaret. For å finne ut hvordan samhandlingen fungerte mellom ulykkelige partnere, brukte hun det som kalles «skjulte Markov-modeller». Slike dataanalyser tas ofte i bruk for å dekode språk eller DNA-sekvenser, og kan finne underliggende mønstre. Resultatene hennes viste at par som oppfører seg mer som hverandres motstandere enn som kjærester, er fanget i noe man med et teknisk uttrykk kan kalle en oppslukende negativ tilstand. Dette betyr at oddsene for at de skal gå inn i tilstanden, er større enn oddsene for at de kommer seg ut av den. Med andre ord, de blir sittende fast. Disse ulykkelige parene er sperret inne for evig tid i et skikkelig kakerlakkhotell – de sjekker inn, men de kan ikke sjekke ut.

Hvordan ender noen par opp i en slik fryktelig felle, mens andre klarer å gå utenom? Dette har vært en sentral problemstilling i min nyeste forskning. Som et resultat av det har jeg utviklet en ny forståelse for pardynamikk og en bedre innfallsvinkel for å forbedre alle romantiske forhold – ikke bare de som sliter.

Hvis du hadde hørt kranglingen fra de innesperrede parene i laboratoriet mitt, ville du høre en rad av klager som ikke har noe særlig til felles. Tim hevder at Jane bryr seg mer om morens mening enn hans. Alexis nekter plent å starte familie, noe ektemannen er oppgitt over. Jimmy liker ikke at Pat vil melde seg inn i en annen menighet. Men når jeg samtaler med disse ulykkelige partnerne, blir jeg slått av hvor like de er. Alle snakker (eller skriker) forbi hverandre, eller så bryr de seg overhodet ikke om å kommunisere. Til tross for at de er fast bestemt på å holde ut, har de mistet noe grunnleggende mellom kjærester, noe som gjerne kalles «magi» eller «pasjon», og som eksisterer på et primitivt, «dyrisk» nivå. Det er derfor de ender på kakerlakkhotellet.

Jeg vet nå at det er en helt bestemt gift som fratar parene dette dyrebare «noe» og driver dem inn i evig ulykke. Det er en pestsmittet inntrenger som kommer i all hemmelighet og undergraver et tilsynelatende stabilt kjærlighetsforhold. Plutselig kan det være for sent. Du synes kanskje at jeg sier noe helt opplagt når jeg forteller deg at denne giften heter utroskap. Jeg innser at noe av skaden utroskap gjør, er kjent for alle. Vi oversvømmes av historier fra sladrebladene om avslørte kjendiser og politikere, sexavhengighet og brutte ekteskapsløfter. Disse lærerike fortellingene om mistillit og svik understreker hvor vanlig og ødeleggende utroskap kan være. Og likevel har jeg gode grunner for å kalle utroskap en «hemmelig» morder i forholdet. Svik kommer ikke alltid til uttrykk gjennom et seksuelt sidesprang. Det skjer oftere i en form som parene ikke betrakter som utroskap. I laboratoriet mitt pleier parene å insistere på at de har vært trofaste mot hverandre, til tross for alle problemer. Men de tar feil. Utroskap er hemmeligheten som ligger i dypet av alle mislykte forhold – den er der selv om paret ikke er klar over det. Hvis en ektemann alltid setter karrieren foran forholdet, er det utroskap. Når en kone stadig bryter sitt løfte om å starte familie, er det også utroskap. Konstant kulde, egoisme, urettferdighet og annen destruktiv atferd er også tegn på manglende lojalitet og kan få like ødeleggende konsekvenser som seksuell utroskap.

Enda så farlig og utbredt utroskap er, kan jeg gi parene håp. Ved å analysere giftens anatomi har jeg funnet ut hvordan den kan bekjempes. Jeg vet nå at det finnes et grunnleggende prinsipp for å få ekteskap til å fungere som er en motgift mot manglende troskap. Det prinsippet er tillit. Kanskje det nok en gang lyder som om jeg kommer med selvfølgeligheter. Lykkelige ektepar forteller meg alltid at gjensidig tillit er det som gjør at de føler seg trygge sammen, gjør kjærligheten dypere og får vennskapet og seksualiteten til å blomstre. Ulykkelige partnere klager over at forholdet deres mangler dette elementet. Men alle par tenker på tillit som noe urørlig som ikke kan måles eller veies på en konkret måte. Men nå er det faktisk mulig å kalkulere tillit og utroskapsnivåer matematisk og underkaste dem vitenskapelige studier. Denne nye analytiske innfallsvinkelen gjør det mulig for meg å finne et pars styrker og sårbarheter, og planlegge strategier som kan redde noen triste forhold fra kakerlakkhotellet og hindre andre i å sjekke inn.

I tillegg til fordelene for parene har denne nye forståelsen av tillit og utroskap dype kulturelle implikasjoner. Det har blitt vanlig å gjøre livet stadig mer komplisert, helt til vi nesten når bristepunktet. E-post, mobiltelefoner og komplekse ansvarsforhold gjør at vi lever på kanten av en katastrofepreget stressrespons. Vi har alle en grense for hvor mye stress vi tåler, og pleier å dynge på til det er like før vi segner. Kurs som lover «stressmestring» er det mange av på Internett, i bladhyllene og i bokhandlene. Men jeg tror tillit er den beste av alle stressmedisiner.

I forhold der det er stort potensial for utroskap, sløser folk bort tid og emosjonell energi. Enten frykten handler om seksuell utroskap eller annen slags svik, vil mistenksomme personer uansett oppføre seg som etterforskere eller påtalemyndighet, på stadig jakt etter bevis for at deres anmodning er korrekt. Det blir omfattende og utmattende å ta avgjørelser: Hvis jeg drar utenbys, kommer han da til å overlate barna til barnevakten jeg ikke stoler på? Hvis jeg sjekker skapet hennes, kommer jeg da til å finne nye klær, selv om vi har bestemt oss for å spare? Bør jeg risikere en konfrontasjon ved å sjekke om han snakker sant? En mann som mistenkte kona for å være utro, lagde krittmerker på bakhjulene til bilen før han dro på jobb. Da han kom tilbake og oppdaget at krittmerkene ikke lenger var synlige, skjønte han at bilhjulene hadde rullet, og spurte om hun hadde vært ute av huset. Hun hadde glemt morgenturen til postkontoret og sa nei. Det utløste et sjalusianfall som fikk begges stressnivå til å gå i taket.

Tilliten, derimot, fjerner en enorm kilde til stress, fordi den tillater deg å handle uten å vite alt. Du utsetter ikke kropp og sinn for konstant bekymring, og dermed blir det enklere å ta avgjørelser. Du trenger ikke å ta kritt på hjulene eller teste partneren din på andre måter. Innforstått tillit sparer deg for masse tid så du kan tenke på mindre opprivende bekymringer.

Jeg streber alltid etter å øke forståelsen i langvarige forhold og hjelpe parene med å finne veien frem til lykkeligere og sunnere følelser. Likevel vet jeg at ikke alle forhold kan, eller bør, overleve utroskap. Selv om det er gode grunner til at et langt forhold tar slutt, kan det være katastrofalt for den som mister troen på kjærligheten. Dette tapet må man anerkjenne og se i øynene før man kan gå videre. Hvis du er i ferd med å hente deg inn etter et brudd, kan det hende at funnene og øvelsene på de følgende sidene gir deg en dypere forståelse av hva det var som gikk galt, og kan hjelpe deg til å prøve igjen med en annen.

Kursen fremover etter et smertefullt brudd er like viktig som kunnskapen om hvordan forhold fungerer. Hvis det siste forholdet ditt strandet, er du kanskje redd for å stole på noen igjen. Men denne forsiktigheten kan gjøre deg sårbar for livslang og dyp ensomhet. Isolasjonen har ikke bare alvorlige psykiske følger. Den får også fysiske konsekvenser. Ved å finjustere falskhetsradaren din kan denne boken hjelpe deg med å utvikle motet, styrken og kunnskapen du trenger for å finne en pålitelig partner.

Gjennom karrieren min har jeg møtt folk som tviler på at sensorer, datamaskiner, kameraer og annet laboratorieutstyr kan nærme seg noe så mystisk og tilsynelatende udefinerbart som kjærlighet. Det er selvsagt ikke mulig for forskere å fremstille en kjærlighetseliksir eller en løsning på alle ekteskapsproblemer. Men jeg kan tilby råd ut fra objektive data, i stedet for en ubevist teori eller rett og slett en bestemt terapeuts personlige erfaringer. På de følgende sidene presenterer jeg fruktene av denne forskningen. De forklarer hvordan forhold kan mislykkes av grunner som virker like mystiske som kjærligheten selv. Jeg håper du bruker mine resultater til å beskytte et blomstrende forhold eller redde et som allerede er i fare.

1
HVOR MYE TILLIT HAR DU?

Det er aldri godt å si når vitenskapelig innsikt kan slå til. Jeg forventet i hvert fall ikke noen eurekaopplevelse da jeg så en detektivserie på TV. I akkurat denne episoden av Numb3rs var de snille i ferd med å hindre et terroristangrep. Husgeniet deres hadde nemlig funnet et matematisk mål, en «tillitskvotient» som gjorde det mulig å regne ut lojalitetsnivået hos hver enkelt terrorist. Forestillingen om at man kan lage en nøyaktig målenhet for tilliten mellom potensielle terrorister skapte en spennende dreining i plottet, selv om det hele bare var et fantastisk påfunn som jeg går ut fra at manusforfatteren kokte i hop sammen med seriens matematikkonsulent.

Men det gikk opp for meg at mine data faktisk kunne være en nøkkel til å regne ut tillitsnivået på ordentlig – selvsagt ikke blant voldelige ekstremister, men mellom partnere i forpliktende forhold. En matematisk definisjon kunne gi meg mulighet ikke bare til å bekrefte teorien om at tillit er grunnlaget for kjærlighet, men også til å studere det i laboratoriet. Da kunne jeg fastslå om et forhold led under mangel på tillit, allerede før partnerne selv hadde forstått det. Det ble mulig for meg å lage en GPS for hjertet, som kunne hindre at lykkelige par gikk seg vill. Og de som allerede var på villspor, kunne den styre tilbake til hverandre.

I vitenskapen gjør vi ofte nye oppdagelser ved å bygge på andres arbeid. Men i min utforskning av tillit hadde jeg ingen slik støtte, for så vidt jeg kunne se, fantes det ingen tidligere forskning om matematisk beregning av tillit. Tillitsnivået mellom par har ikke vært regnet for viktig nok til denne typen intens tallknusing. De fleste psykologer og sosialforskere regner tillit som bare én av mange egenskaper som er viktige for at forhold skal være stabile. De betrakter den ikke som grunnsteinen. Noen eksperter mener til og med at tillit er et karaktertrekk – enten har du det, eller så har du det ikke. Men det tror ikke jeg. Jeg er sikker på at flertallet av par kan øke lojalitetsnivået og følgelig beskytte seg mot svik og øke sjansene for en lykkelig fremtid sammen.

Jeg kom frem til tillitsmålet ved å betrakte trofasthet mellom partnere ved hjelp av spillteori. Dette er en matematisk innfallsvinkel som går dypt inn i spørsmålet om tillit. Men tradisjonelt sett har ikke målet vært å redde forhold! Spillteori var populært under den kalde krigen, da teoretikerne håpet å kunne forutse hvordan fiendtlige grupper eller nasjoner oppførte seg under en konfrontasjon ved å analysere avgjørelsene som ble tatt. Spillteorien baserer seg på matematiske prinsipper som ble fremsatt av dr. John von Neumann og dr. Oskar Morgenstern i den banebrytende boken Theory of Games and Economic Behavior.¹ Matematikere har etter hvert innsett at spillteori har sine begrensninger, men utviklingen førte til nobelpriser og inspirerte en generasjon oppvokst under den kalde krigen til å se for seg en fremtid der datamaskiner kunne vurdere fordelene ved forskjellige diplomatiske taktikker. Jeg tviler på om talsmennene for den så for seg hvordan den kunne bli et så nyttig redskap for ektepar som vil lykkes i kjærlighet, ikke i krig.

Shakespeare fastslo at «all verden er en scene».² Men for spillteoretikere er verden en stadion, og alle er med på spillet. Enten vi støter sammen under en fotballkamp, en krig eller en ekteskapskrangel om skitne tallerkener, følger vi visse regler, noen uttalte, andre uuttalte. Bak disse reglene ligger det en antagelse om at vi alle er rasjonelle og følgelig ønsker flest mulig fordeler for oss selv – noe spillteoretikere kaller belønning eller gevinst.

Nullsumspillet er antagelig det best kjente prinsippet fra spillteorien. I en slik konkurranse ønsker alle sider å få maksimalt utbytte og hindre motstanderen i å oppnå noe. Tennis er et nullsumspill. Når Nadal og Tsitsipas konkurrerer, kan bare én vinne. Men motstandere er ikke alltid interessert i et alt-eller-ingenting-resultat. I en bedrift kan det for eksempel være irrasjonelt å ha en nullsuminnstilling til karriere. Når to medarbeidere søker samme forfremmelse, må de likevel samarbeide av hensyn til forretningsinteressene, siden begge er avhengige av gode økonomiske resultater. I slike konflikter vil de ansatte enten gå inn for en strategi som gir best mulig resultat for begge, eller i det minste lavest mulig tap.

De fleste spillteoriscenariene går ut fra at den siden som ønsker høyest mulig belønning, må påvirke det den andre siden gjør. Som eksempel skal vi bruke et par i et nytt forhold. Se for deg at Jenny og Al nettopp har flyttet til ny leilighet og vil finne ut hvordan de skal dele på husarbeidet. Spillteorien tar det for gitt at Jenny og Al ikke stoler på hverandre, omtrent som USA og Sovjetunionen. Dette er ikke helt urealistisk, siden nygifte og folk i forhold nummer to ofte er litt skeptiske. Fordi slike forhold har lite erfaring å gå ut fra, er tilliten ofte litt prøvende, selv om de glade i hverandre.

Som rasjonelle «spillere» vet Jenny og Al at det bare er fire måter å dele husarbeidet på. Enten ved at ingen av dem vasker, begge vasker, eller én vasker og den andre vasker ikke. Begge vil ha en best mulig avtale – den andres fordel står ikke høyt på listen. Begge har bestemt seg for at det beste resultatet for dem er å få den andre til å vaske.

Denne spillteoritabellen viser hvordan Jenny ser på sine valg. Hun mener hun har tilgang på alle fire muligheter, og gir dem en skår fra 0 til 10, ut fra belønningen de gir.

Jennys belønning |  |  |
| Jenny vasker | Jenny vasker ikke | Totalskår
Al vasker | 10 | 4 | 14
Al vasker ikke | 2 | 0 | 2
Totalskår | 12 | 4 | 16

Jenny vil ikke bo i et grisehus, så hun får ingen belønning hvis ingen av dem vasker. Hun gir den muligheten en null. Hvis bare hun vasker, må hun bruke mer tid på noe hun hater – selv om hun får en viss belønning (en ren leilighet). Den muligheten får en toer. Hun gir fire til muligheten for at bare Al vasker. Hun vet at han ikke kommer til å gjøre en god jobb, siden han ofte er blind for støv og rot som hun synes er iøynefallende. Men likevel vil hun heller at han skal tørke av kjøkkenbenken enn hun. Det siste valget, å dele på jobben, gir det resultatet som er nærmest hennes krav til hygienisk standard uten at hun må ta hele arbeidsbyrden. Det valget får toppresultatet: 10 poeng.

Ut fra et spillteoriperspektiv er det mange interessante utregninger som kan trekkes ut av denne tabellen. Men grunnleggende sett viser den at uansett hva slags rasjonelle avgjørelser Jenny tar (å vaske eller ikke), krever hennes høyeste belønning at Al i det minste gjør noe av jobben. Se på totalskåren helt til høyre i tabellen. Kombinasjonen av Jennys belønning hvis Al vasker, enten hun også gjør det eller ikke, er 14. Hvis han aldri rører en feiekost, synker hennes belønningsnivå til 2, uansett hva hun gjør. Med andre ord, hvis Jenny kunne kontrollere Als atferd, ville belønningen bli 12 poeng høyere. Det er en stor forskjell. Hovedsaken her er at for at Jenny skal få en best mulig avtale, må hun få Al til å vaske.

Her er ektemannens tabell:

Als belønning |  |  |
| Jenny vasker | Jenny vasker ikke | Totalskår rader
Al vasker | 8 | 2 | 10
Al vasker ikke | 7 | 2 | 9
Totalskår kolonner | 15 | 4 | 19

Als belønninger minner om Jennys, selv om de ikke er identiske. I likhet med Jenny vil han ikke at leiligheten skal være et rotehus, men han vil neimen ikke vaske den selv heller. Han gir den muligheten bare 2 poeng. Han gir høyere poengsum, 7, til at Jenny tar hele jobben – men ikke altfor høy. Han vet at Jenny kommer til å bli rasende om hun må vaske huset alene, og da blir hun sur og mindre interessert i å ha sex (hans belønning). Hvis vi ser på belønningene, ser vi nok en gang at hans to beste resultater krever at Jenny vasker. Totalskår på kolonnene i bunnen av tabellen viser forskjellen i belønning hvis hun vasker, uansett hva han selv gjør. Når hun vasker, får han en skår på 15. Når hun ikke gjør det, er han nede i en firer. Hvis han endrer egen atferd, får han bare ett poeng til (10 minus 9), mens hvis han endrer hennes atferd, får han elleve poeng til (15 minus 4). For å få høyest mulig belønning må Al overbevise Jenny om at hun må vaske.

Al og Jenny kunne like gjerne vært utsendinger fra hvert sitt fiendtlige land som stirret på hverandre over bordet, begge overbevist om at det beste for dem er om de kan få den andre til å montere ned sine raketter. Resultatet av denne lite samarbeidsvillige innstillingen er en endeløs konflikt der begge prøver å få den andre til å brette håndklærne eller ta ut søppelet. Det er nok å si at enten kommer ingen til å vaske den leiligheten – eller hvis bare én person gjør det, er de garantert å få problemer i fremtiden.

Historien om Jenny og Als skitne leilighet virker kanskje ganske tåpelig, men den viser meget godt hva mistillit går ut på. Hvis du ikke har tillit til partneren din, har du en innstilling som sier at han eller hun bør forandre seg slik at du kan maksimere din egen belønning. På samme måte ønsker partneren din å forandre din atferd av sine egne egoistiske grunner. Når det er så mye mistillit, er det ingen av dere som tar den andres velvære med i beregningen.

Hvis du snur denne beskrivelsen av mistillit på hodet, har du min definisjon av det motsatte. Tillit er ikke en slags uklar følelse som vokser frem mellom to mennesker. Det er en helt spesifikk tilstand som inntrer når begge er villige til å forandre sin egen atferd for å hjelpe partneren. Jo mer tillit dere har i forholdet, desto mer er dere oppmerksomme på hverandre. Du dekker for kjæresten din og omvendt. I et tillitsfullt forhold føler du glede når partneren din lykkes, og er bekymret når han eller hun er lei seg. Du kan rett og slett ikke være lykkelig hvis din bedre halvdel lider fordi du skal ha dine belønninger.

Når Al og Jenny utvikler mer tillit, slutter de nok også å behandle skittentøyskurven som om den er av glødende jern. De kommer til å samarbeide og vaske sammen fordi det gir partneren den beste belønningen. Als første tanke kommer ikke til å være: Best jeg støvsuger nå så Jenny vil ha sex med meg etterpå. I stedet vil tankene gå omtrent slik: Jeg støvsuger nå fordi Jenny er redd for å bli like mye av en husslave som moren sin. Jeg vil ikke hun skal føle seg sånn. På samme måte kommer Jenny til å ta ektemannens behov og ønsker med i beregningen. Selv om man stoler på hverandre, trenger man ikke alltid sette den andres ønsker foran sine egne – det er antagelig ikke sunt. Men det betyr at gleden blir noe man har sammen. Begge vil endre atferd for å øke den andres belønning.

På spillteorispråket innebærer parets valg om å vaske sammen at de trer inn i «Nash-likevekt», en effekt som først ble beskrevet av nobelprisvinner i matematikk John Nash (han som filmen A Beautiful Mind handlet om). I Nash-likevekt vil begge ende i en situasjon der de får maksimal belønning og ikke får større fordeler om de selv prøver å endre på tilstanden. Men i motsetning til typiske spillere har Jenny og Al, som nå har tillit til hverandre, kommet frem til dette standpunktet for å øke hverandres belønning, og ikke bare sin egen.

Det er selvsagt én ting å bruke spillteori til å definere tillit. Det er noe ganske annet å komme frem til en matematisk formel som faktisk kan beregne hvor sterk den er i et hvilket som helst forhold. Det ble gjort mulig bare på grunn av det enorme dataarkivet fra Kjærlighetslaboratoriet, som er proppfullt av opptak og utskrifter fra samspillet mellom par. Fem av mine tidligere studier kom til nytte i mitt nåværende søk. Kombinert så de på par fra forskjellige aldersgrupper, rasebakgrunn og sosioøkonomiske forhold. En av disse studiene fulgte 131 nygifte gjennom seks år, og begynte bare et par måneder etter bryllupet. Min kollega gjennom mange år, Robert Levenson, fulgte også 160 par sammen med Laura Carstensen og meg. Studien gikk over en tyveårsperiode og begynte da parene var i førti- eller sekstiårene. I en tredje studie utforsket jeg samspillet i 100 par som representerte en stor variasjon i alder og grader av tilfredshet i forholdet. I enda en undersøkte jeg hvordan avgjørelser ble tatt blant par med lav inntekt, og i en femte utførte jeg strukturert intervensjon på 100 par i laboratoriet. Oppfølgingen ble gjort med partnere fra alle disse studiene, og resultatet var at jeg kunne finne en sammenheng mellom atferden i laboratoriet og forholdets skjebne.

I alle disse eksperimentene registrerte jeg partnernes ord og kroppsspråk mens de diskuterte en konflikt. Dette ga meg et klart bilde av hvordan hver og en oppførte seg når de var uenige. Jeg samlet også data om hvordan de reagerte på hverandre, for det meste takket være et enkelt stykke teknologi som kalles en video recall dial, eller rett og slett en tilbakemeldingsknapp. Denne minner om mentometerknappene som brukes i TV-programmer for å gi umiddelbar tilbakemelding til programlederne. Selv om dette kanskje virker som et stusslig redskap til bruk i seriøs forskning, har flere studier bekreftet at det er ganske presist for å avgjøre hvordan folk føler seg.

Denne teknologien var avgjørende i utviklingen av en målenhet for tillit, fordi den fungerer som en liten tillitsmåler. La oss si at jeg hadde et opptak av John som lovte Mary at han (endelig!) skulle vaske bilen. Jeg kunne ikke gå ut fra at denne erklæringen kom til å øke hennes tillit til ham. Kanskje hun ikke trodde ham. Kanskje hun så på dette løftet som det siste i en lang rekke tomme sådanne. Jeg kunne ikke akkurat stoppe klokken midt i et eksperiment, stikke en mikrofon opp i ansiktet på Mary og spørre hvordan det gikk med disse belønningsgreiene. I stedet brukte jeg måleren.

Kort etter at filmene var spilt inn, fikk begge partnerne se dem uavhengig av hverandre og gi sin minutt-for-minuttkommentar ved å vri hjulet i positiv eller negativ retning. Etter å ha gått gjennom disse målingene kunne jeg konstatere at Mary faktisk var glad da John gikk med på å vaske bilen, for mens hun så på filmen, skrudde hun bryteren over til «ekstremt positiv».

Noe som er utfordrende ved å studere forhold på denne måten, er at i løpet av en enkelt samtale kan humøret til deltakerne gå gjennom mange grader av det vi kaller positivt og negativt. Opptak av selv de lykkeligste par kunne likevel vise øyeblikk da de ikke gikk i takt – når en av dem var lei seg og den andre ikke reflekterte det med sin bryter. Likeledes var det noen par som senere skilte lag, som likevel viste empati og støtte for hverandre i visse situasjoner. Skulle forskningen være til nytte for min universelle målenhet for tillit, måtte forskningen skjære gjennom forstyrrelsene og fokusere på hvilken type og hyppighet av handlinger som var vanligst i et høytillitsforhold, og hvilke som var vanligst hvis forholdet var i fare. Denne typen informasjon kunne være til utrolig nytte for andre par som trengte hjelp til å vurdere sitt eget forhold. For å gjøre denne store mengden data håndterlig, slengte jeg alle typer reaksjoner i én av tre soner: slem, nøytral og hyggelig. Sonen med slem inneholdt all slags negativ atferd, inkludert uttrykk for sinne, kritikk, fiendtlighet, trusler, selvforsvar, tristhet, skuffelse, frykt, spenning, sutring, avsky, passiv taushet og forakt. På motsatt side var hyggelig-sonen full av positive følelser og atferd av typen interesse, morskap, humor, latter, opphisselse, glede, bekreftelse og medfølelse. De som sto igjen, alle av den lunkne, likegyldige typen, plasserte jeg i nøytral-sonen.

Skulle jeg latt parene være med på å bestemme hvordan jeg sorterte atferden deres, ville de kanskje vært uenige i noen av mine avgjørelser. Men det de mente, ville ikke ha påvirket meg, for jeg graderte deres ord og kroppsspråk ved hjelp av noe psykologisk forskning kaller et observasjonelt kodingssystem. De «regelbøkene» er del av den psykologiske forskningens grunnfjell og har stått sin prøve gjennom flere tiår.³ Hvis man rynker brynene eller snur leppene nedover, blir det alltid kodet som negativt, et «virkelig» smil som positivt og så videre. En gang plottet jeg inn reaksjonene til et bestemt par da de diskuterte en konfliktsituasjon og fikk en visuell fremstilling av forholdets tilstand. Resultatet ble en graf som viser et kvarters samtale for et ulykkelig par. Det går opp og ned, for de hadde et stort spenn i reaksjonene på hverandre. Vi vet alle at når folk krangler, kan følelsene endre seg fra øyeblikk til øyeblikk. Men trenden når det gjaldt dette ekteparet, var mest negativ.

Den siste byggesteinen til utviklingen av en tillitsmålenhet kom da jeg fikk hver av partnerne til å se opptaket av krangelen med tillitsmåleren i hånden. Vurderingene deres fortalte meg hvor mye de ble påvirket av partnerens velvære.

Tenk deg at Jean og Phil var deltakere i nygiftstudien min. Selv om forholdet skulle bli langt og lykkelig, var de ikke alltid i samme sone under konfliktsamtalen. Innimellom var Jean hyggelig mens mannen var slem, eller hun var slem mens han var nøytral. En gang, for eksempel, gjorde Jean det tydelig med kroppsspråket sitt at hun var i hyggelig-modus. Hun lente seg fremover og lyttet med tydelig interesse til det Phil fortalte. Men Phils ord og atferd gjorde det like tydelig at han var ulykkelig. Da Jean så denne delen av samtalen, skrudde hun hjulet langt til venstre. Hun fikk ikke noen belønning fra det oppholdet i snill-sonen fordi ektemannen var fortvilet. På samme måte satte Al et øyeblikk da Jean lykkelige fortalte om hvor stolt hun var over sin vellykte karriere, høyt på sin belønningsskala selv om ordene og kroppsspråket hans gjorde det klart at han var i nøytral-modus da hun snakket. Disse reaksjonene viste at de var et par som var synkronisert og hadde høy tillit i forholdet. Belønningen var avhengig av hva den andre følte. Øyeblikk de beskrev som svært negative, var dem da den andre virket trist eller fortvilet, uansett hvordan de selv følte seg.

Når ektepar i mine studier slet med å stole på hverandre, var resultatene helt annerledes. Jeg så ofte tilfeller der én partner var positiv under gjennomgangen av visse segmenter mens partneren var uvel, eller nøytral når den andre var fornøyd. Bortsett fra at de ofte var i slem-sonen sammen, var det lite samfølelse å spore.

Hovedpoenget med all denne analysen er at lykkelige par i mine studier brukte mest tid på atferd som ga dem stor belønning (kombinasjoner av hyggelig og nøytral), og mindre i sonene som ga dem minst (slem/slem, slem/nøytral). I tillegg foretrakk de belønninger som var gjensidige, altså slike som ga både partneren og dem selv mest mulig fordeler. Med andre ord, begge ga høyest skår til øyeblikkene da partnerens ord eller kroppsspråk viste en positiv følelse.

Ved å sammenligne hvor ofte ektepar med varige og ikke varige ekteskap pleide å befinne seg i en bestemt sone (slem, nøytral eller hyggelig) og belønningen de fikk der, klarte jeg til slutt å lage et regnestykke som kunne regne ut tillitsnivået i ethvert forhold. I dag gjør denne målenheten for tillit at det er mulig for meg å gi ethvert ektepar en tillitsskår fra 0 til 100 prosent etter å ha sett dem i Kjærlighetslaboratoriet.

Du trenger ikke kunne matematikken for å ha nytte av mine forskningsresultater. Du trenger heller ikke å komme til Kjærlighetslaboratoriet. På side 38 kan du teste deg selv slik at du finner det nåværende tillitsmålet for ditt forhold. Samme hva resultatet er, finner du mange forskningsbaserte råd i kapitlene fremover som kan styrke forholdet ditt.

Etter å ha formulert målenheten for tillit fulgte jeg opp med to beslektede mål som også kan forutsi lykkenivået i et forhold. Det første viser hvor pålitelig hver av partnerne er. Selv om det kan virke som flisespikking, er pålitelighet noe annet enn tillit. Et ektepars gjensidige tillitsskår viser hvor dypt de er involvert i forholdet sammen og stiller opp for hverandre. I motsetning til det viser pålitelighet hvor villig en partner er til å ofre noe for forholdet, om han eller hun av og til setter sine egne behov til side fordi forholdet betyr mer. Tillit og pålitelighet henger vanligvis sammen. Hvis et par har et sterkt tillitsmål, skårer de oftest like høyt på pålitelighet. Tilsvarende pleier påliteligheten å skåre lavt hvis tillitsnivået er lavt. Men dette er ikke alltid tilfellet. Det er ikke uvanlig at nygifte (i første eller annet ekteskap) har høyt tillitsnivå, men skårer lavt på pålitelighet. Når vi studerer disse parene i Kjærlighetslaboratoriet, oppdager vi at nesten alle konfliktdiskusjonene dreier seg om ting som: «Ville du velge meg fremfor vennene mine hvis jeg trenger deg?» «Kommer du til å trøste meg når jeg er fortvilet?» «Kommer du til å være tro?» Med tiden kommer påliteligheten til å stige hvis det er et trygt forhold.⁴

Når ektepar er pålitelige, sender de hverandre et budskap om at de og partnerskapet er unikt og uerstattelig. Når jeg driver ekteskapsterapi, kaller jeg dette å «skape det hellige», fordi «hellighet» og «offer» henger sammen i alle religioner. På engelsk har vi ordene «sacrifice» og «sacred», som er av samme rot. På norsk har ordene «hellig» og «hell» samme utgangspunkt – det hellige gir lykke. I et langvarig, forpliktende forhold innebærer et offer at begge er enige om å gi kjærligheten fortrinn fremfor andre mål og drømmer. Å lære hvordan man gjør dette kan være vanskelig for par som ikke lenger føler emosjonelle bånd. Slike «partnere» har kanskje tilpasset seg mange års ulykke ved å leve atskilte, parallelle liv. Det er en vane som kan bli vanskelig å bryte, men det er ikke tvil om at det er mulig.

Jeg klarte også å regne ut et mål for svik. Det kan måle ikke hvor villig, men hvor uvillig hver partner er til å ofre noe for den andre og for forholdet. Hvis målet for svik er konstant høyt, står man i stor fare for å oppleve fysisk utroskap eller andre alvorlige lojalitetsbrudd. Svik kommer til syne når partnerne skrur skåringspilene i stikk motsatt retning. Hennes tap er hans gevinst og omvendt. De føler seg ofte lykkelige når den andre føler seg verre. Det er som om disse ekteparene alltid spiller et farlig spill dam.

Jeg vil gjerne forklare helt tydelig hva jeg mener med å si at forskning kan forutse skilsmisse, for til tider har pressen blandet sammen mine og andres forskningsresultater. Vi har statistikk på at skilsmisseraten ligger et sted mellom 43 og 67 prosent på landsbasis i USA, avhengig av hvilken studie man har lest. (Tallene for Norge var på 38 prosent av inngåtte ekteskap i 2016, men dette inkluderte ikke oppløste samboerskap.) Dette er nasjonale tall ut fra beregninger om hvor mange par som vil skille lag de neste førti årene. Mine studier har ingenting med disse beregningene å gjøre. I stedet for å måle eller forutsi langsiktige skilsmissetall, ser jeg på hvilken atferd og hvilke holdninger som fører til at ektepar skilles. Forskningen min fokuserer på om visse elementer er til stede, som for eksempel lavt tillitsnivå, og om dette kan forutsi et brudd, og med hvor stor presisjon.

Slik avgjør jeg hvor nøyaktige disse spådommene er: Tenk deg at det som del av min nygiftstudie finnes en eske med 130 lukkede konvolutter med en spådom i. Seks år senere vet vi at 113 av disse spådommene lød «Dette ekteskapet kommer til å overleve», mens de andre 17 lød «Dette ekteskapet er dømt til å mislykkes». Hvis du vil finne ut hvilke av de 17 konvoluttene som inneholder den beskjeden, er det ikke nok å gjette tilfeldig. Du ville ha en sjanse på 0,00000000000000000003 prosent til å få alt riktig. Men hvis teorien er korrekt, vil jeg klare å gjette meg til en stor prosentdel av de 17 triste beskjedene i laboratoriet. Jeg vet at regnestykkene mine er korrekte fordi de har en sjanse på 85 prosent til å gjette ekteparets skjebne korrekt.

Du tror kanskje at konklusjonene jeg kommer frem til, er ganske selvinnlysende, til tross for all den kompliserte matematikken som ligger bak. Det er sant at du ikke trenger ekspertforskning for skjønne at tillit er bra for et ekteskap, og at svik ikke er bra. Det er heller ikke nødvendig å filme et par i et laboratorium for avgjøre om de er sjelefrender eller er i krig. Noen ganger er det nok å invitere dem på middag. Men de fleste forhold ligger mellom disse ytterpunktene. Det er vanlig for ektepar å føle en viss usikkerhet for fremtiden selv om de ikke har merkbare problemer for øyeblikket. Jeg har jobbet med mange par som feiltolket sin egen situasjon, særlig når det gjaldt å forstå sammenhengen mellom belønning og atferden mot hverandre. Det er her matten gir meg en enorm hjelp. Ved å utvikle en målemetode for tillit i enhver samhandling hos et par, har jeg fått kritisk innsikt i forholdenes indre sammenheng, inkludert der forholdets sannsynlige skjebne ikke er så åpenbar. Ut fra denne forskningen kan jeg gi begrunnede råd til alle par om hvordan de skal redde eller beskytte kjærligheten.

Noe av det som er aller mest spennende ved forskning, er at du ikke nødvendigvis får det du forventer. Det blir alltid noen overraskelser, og det er derfor jeg tror det er dumt å gi råd om forhold bare basert på ens egne erfaringer eller ubeviste teorier. Det er for eksempel slik at uansett hva slags forhold dere har, kommer dere til å være mye i alle de tre sonene (slem, nøytral, hyggelig). Men hva betyr det for fremtiden? Er du bare ett skritt unna slem når du er i nøytral? Er det et dårlig tegn hvis du sliter med å holde deg i hyggelig når dere krangler? Og hvis du går over i slem veldig ofte, er det et varselskilt for forholdet deres? Svaret på disse spørsmålene er ikke som du kanskje tror. Og de er temmelig viktige når det gjelder et forholds fremtid.

Hvilket tillitsnivå har du?

Dette spørreskjemaet gir deg et øyeblikksbilde av tillitsnivået i ditt forhold. Om mulig kan du be partneren din om å svare på disse spørsmålene også. Sammenlign resultatene. Ved å regne ut tillitsnivået får dere et godt grunnlag for å snakke om forholdet – hva som fungerer, og hva som kan bli bedre. (Hvis resultatet gjør deg nervøs, bør du vurdere om du og partneren skal diskutere dem i nærvær av en ekteskapsrådgiver.) Som i så mange psykologiske spørreskjemaer er det en del av spørsmålene som virker opplagte. Men svar på dem likevel. Kanskje dere har lyst til å ta denne undersøkelsen på nytt når dere er ferdige med boken og har jobbet sammen med øvelsene som kommer senere.

Ditt tillitsnivå

Slik gjør du:

For hver av de følgende påstandene skal du markere i hvilken grad du er enig eller uenig ved å sette ring rundt SU for svært uenig, GU for ganske uenig, V for verken enig eller uenig, GE for ganske enig og SE for svært enig.

1. Jeg føler at partneren min beskytter meg.

SU GU V GE SE

2. Partneren min er trofast mot meg.

SU GU V GE SE

3. Partneren min stiller opp for meg økonomisk.

SU GU V GE SE

4. Noen ganger blir jeg urolig sammen med partneren min.

SU GU V GE SE

5. Jeg tror ikke partneren min har intime forhold til andre.

SU GU V GE SE

6. Partneren min kunne ikke tenke seg å ha barn med andre enn meg.

SU GU V GE SE

7. Partneren min elsker virkelig barna våre og/eller viser i det minste respekt for mine egne barn.

SU GU V GE SE

8. Jeg tror de fleste mennesker er til å stole på.

SU GU V GE SE

9. Partneren min hjelper meg med å føle meg emosjonelt trygg.

SU GU V GE SE

10. Jeg vet at partneren min alltid vil være en veldig nær venn.

SU GU V GE SE

11. Partneren min vil ta ansvaret for å hjelpe våre barn.

SU GU V GE SE

12. Når det er nødvendig, kan jeg stole på at partneren min vil ofre seg for meg og familien.

SU GU V GE SE

13. Partneren min gjør husarbeid.

SU GU V GE SE

14. Partneren min vil gjøre alt han eller hun kan, for å trygge oss økonomisk.

SU GU V GE SE

15. Partneren min respekterer meg ikke.

SU GU V GE SE

16. Partneren min får meg til å føle meg seksuelt tiltrekkende.

SU GU V GE SE

17. Partneren min tar hensyn til mine følelser når han eller hun tar avgjørelser.

SU GU V GE SE

18. Jeg vet at partneren min vil ta seg av meg når jeg er syk.

SU GU V GE SE

19. Når vi ikke er enige, kommer partneren min til å jobbe med forholdet sammen med meg.

SU GU V GE SE

20. Partneren min stiller opp for meg emosjonelt.

SU GU V GE SE

21. Partneren min misbruker ikke alkohol og medikamenter.

SU GU V GE SE

22. Partneren min er romantisk overfor meg.

SU GU V GE SE

23. Partneren min er hyggelig mot familien min.

SU GU V GE SE

24. Jeg kan stole på at partneren min vil prate med meg når jeg er lei meg eller sint.

SU GU V GE SE

25. Partneren min nedvurderer eller ydmyker meg.

SU GU V GE SE

26. Det er minst én person som partneren min setter foran meg.

SU GU V GE SE

27. Partneren min vil jobbe sammen med meg som én økonomisk enhet.

SU GU V GE SE

28. Jeg har makt og innflytelse i forholdet vårt.

SU GU V GE SE

29. Partneren min viser andre hvor høyt han eller hun setter meg.

SU GU V GE SE

30. Partneren min hjelper meg med omsorgsbyrden.

SU GU V GE SE

31. Jeg kan ikke stole helt på partneren min.

SU GU V GE SE

32. Partneren min holder løftene sine.

SU GU V GE SE

33. Partneren min har høy moral.

SU GU V GE SE

34. Partneren min gjør det han eller hun har gått med på å gjøre.

SU GU V GE SE

35. Partneren min svikter min fortrolighet.

SU GU V GE SE

36. Partneren min er kjærlig mot meg.

SU GU V GE SE

37. Når vi krangler, kan jeg stole på at partneren min virkelig lytter til meg.

SU GU V GE SE

38. Partneren min tar del i og deler mine drømmer.

SU GU V GE SE

39. Jeg er redd for at partneren min skal være utro.

SU GU V GE SE

40. Partneren min snakker og handler i samsvar med våre felles verdier.

SU GU V GE SE

41. Partneren min elsker ofte med meg.

SU GU V GE SE

42. Jeg kan stole på at partneren min bygger eller opprettholder en følelse av familie og samvær med meg.

SU GU V GE SU

Skår

Trinn 1

Finn poengsummen for spørsmål 4, 15, 25, 26, 31, 35 og 39 ved å bruke følgende skala. Legg dem sammen.

Svært enig: 1

Ganske enig: 2

Verken enig eller uenig: 3

Ganske uenig: 4

Sterkt uenig: 5

Delsum: ___

Trinn 2

Finn poengsummen for de gjenværende spørsmålene med denne skalaen:

Svært enig: 5

Ganske enig: 4

Verken enig eller uenig: 3

Ganske uenig: 2

Sterkt uenig: 1

Delsum ____

Hva betyr poengsummen min?

0–52

Du har lav grad av tillit til partneren og forholdet. Ikke alle par trenger å være sammen så lenge de lever, men selv om man har problemer med tillit, kan man løse dem hvis begge er fast bestemt på å prøve. (Før du leser resten av boken, kan du vurdere å gå til kapittel 10. Der får du hjelp til å fastslå om partneren din er en du ikke bør stole på.) Ved å lese denne boken selv kan du få klarhet i situasjonen og kanskje gjøre positive forandringer i samspillet med partneren din. Men hvis han eller hun går med på det, bør dere prøve å gå gjennom øvelsene sammen. Det er greit med litt sjelegransking her: Har dere begge motivasjon nok til å gjennomføre dette? I så fall kan dere ta dette spørreskjemaet på nytt igjen når dere er ferdige med boken og har satt rådene her ut i livet. Hvis dere fremdeles har en lav poengsum, bør dere søke tilpasset personlig hjelp.

53–105

Du har et moderat tillitsnivå. Du stoler på partneren din – men er også usikker. Dere kan styrke forholdet ved å jobbe sammen med øvelsene i denne boken. Selv om det er best å jobbe sammen, kan forholdet også ha fordel av det hvis du gjør fremskritt på egen hånd. Når det ene medlemmet av et par blir tydeligere i sine behov og ønsker, kan forholdet ofte bli høyere prioritert for begge, slik at det blir lettere å gjennomføre positive endringer. Hvis tillitsnivået ikke stiger, bør dere tenke på om begge føler seg like forpliktet til å sette forholdet først. Hvis nivået er høyere, er det et tydelig tegn på at jo mer dere åpner dere for hverandre, desto lykkeligere og mer tilfredsstillende blir forholdet for begge.

106–210

Du har dyp tillit til partneren din. Et så fast fundament gjør det mer sannsynlig at forholdet vil være lykkelig på lang sikt. Men likevel, hvis du hadde en skår i nedre halvdel av dette området, kan det være bryet verdt å ta en åpen samtale om forholdet. Hvis dere har et veldig høyt tillitsnivå, kan dere likevel ha nytte av denne boken. Tenk over om dere vil lese den sammen som en romantisk opplevelse, for å bekrefte hvor glade dere er i hverandre – og dessuten få redskapene dere trenger for å holde det sånn også i fremtiden.

1 Von Neumann var ansvarlig for mange nyskapende ideer vi nå tar for gitt, deriblant den indre oppbygningen av en datamaskin, programvare og bruken av maskinminne til både programvare og regneoperasjoner. Han utformet også utløseren til atombomben USA slapp på Nagasaki i annen verdenskrig.

2 William Shakespeare, Som dere vil ha det oversatt av André Bjerke, Oslo: Aschehoug, u.å.

3 Systemet for observasjonskodig som brukes i mitt laboratorium, heter SPAFF (Specific Affect Coding System). Mange andre laboratorier rundt i verden bruker det også fordi det er pålitelig og nyttig.

4 I USA er det slik at par som lever sammen uten avtale (altså papirløst), vanligvis har lavt tillitsnivå i forholdet, i henhold til omfattende forskning gjort av Philip Blumstein og Pepper Schwarz. Dette er beskrevet i boken American Couples (1983). Schwarz trodde han skulle finne ut at jo lenger et par levde sammen, desto mer ville tillitsnivået ligne nivået til et gift par, men forskningen kom til noe annet. Samboende homofile og lesbiske par viste et lignende forpliktelsesnivå som gifte heterofile amerikanere.