Dimitrij Kielland Samoilow

KUNSTEN Å ELSKE

9 nøkler til et godt samliv

© 2015 Kagge Forlag AS

Omslagsdesign: Blæst / Terese Moe Leiner

Sats/layout og ebok: akzidenz as | Dag Brekke

ISBN: 978-82-489-1747-2

Kagge Forlag AS

Stortingsg. 12

0161 Oslo

www.kagge.no

Innledning

Min arbeidsplass ligger på Oslos beste østkant. Ikke langt fra Grønland med sitt kulturelle mangfold, og få skritt fra et Tøyensenter i full gang med ansiktsløftningen. Tøyenløftet. Nå skal hippe ungdommer bli en del av gatebildet på linje med innvandrere og sosialklienter som tar seg en øl i solen. Rett overfor kontoret ligger høyblokkene på Enerhaugen. Her er det etter sigende så høy tetthet av homofile menn at de av noen omtales som «homoblokkene».

Alle slags folk bor rundt det offentlige familievernkontoret der jeg jobber til daglig. Og det er alle slags folk som søker hjelp hos oss. Unge par som strever med å finne ut av hvordan de skal være foreldre sammen. Par som har vært sammen lenge, men som plutselig er i tvil om forholdet er liv laga. Par som elsker hverandre intenst, men som opplever samlivet som nærmest umulig. Par som er blitt sendt til oss fra barneverntjenesten etter at politiet er blitt oppringt på grunn av en voldsepisode. Par som har gått fra hverandre og skal lage samværsavtaler for barna. Foreldre som sleper motvillige tenåringer med seg til familieterapeuten. Mindre barn som er blitt invitert til å si hva de mener om foreldrenes samlivsbrudd.

Og mange flere.

Mangfoldet utenfor gjenspeiles også av klientene som fyller venterommet i første etasje denne mandag morgenen. En innvandrerkvinne med hijab sitter side om side med en sommerkledd norsk kvinne. Et middelaldrende homsepar sitter rett overfor og blar i en gammel utgave av Blikk. I skranken står en pent kledd mørkhudet mann og informerer om at han er her for å tolke i en mekling.

Jeg skal starte dagen med et nytt par som har henvendt seg fordi de har kommunikasjonsproblemer.

Maria er kledd i grønn sommerkjole og virker på overflaten som en fredelig og stillfaren kvinne, selv om hun stadig stirrer ned på hendene sine og holder hardt rundt lommeboken. Men under overflaten er hun ute av balanse. Da jeg spør om hun er ensom, begynner hun å gråte.

«Det var annerledes før, men nå er vi bare foreldre, alt er bare praktisk og det kjennes … Ja. Det er som om man ikke lenger har noen å snakke med. Jeg snakker bare med barna hele tiden. Og når jeg ber deg om noe …»

Hun løfter blikket og ser bort på sin ektefelle Anders. Leppene hennes strammer seg. Irritert tørker hun tårene. Hun er plutselig klar til kamp.

«Det er umulig å be deg om noe, faktisk. Alt blir en diskusjon. Alltid er det noe annet som kommer først.» Hun sukker oppgitt, ser på meg.

«Jeg vet ikke hvor mange ganger jeg har bedt ham om å legge vekk den helvetes datamaskinen, men nei, han må vel sitte med den. Han sitter der, som en stein i stua. Det er det jeg bor sammen med. Det har bare blitt verre og verre i det siste. Han blir bare irritert på meg, og så skal han plutselig ut og trene …»

Listen over Anders’ tilkortkommenheter er lang, og mens hun snakker i stadig høyere tempo, stirrer han lengselsfullt mot døren. Det var dette han var redd for da hun foreslo at de skulle gå i parterapi. Det er vel det som er parterapi, tenker han, å sitte foran en fremmed fyr og få kjeft. I dette øyeblikket kunne han ønske at han hadde valgt som Karl Ove Knausgård. I siste bind av Min Kamp skriver han: Hun visste at jeg heller ville dø enn å gå i parterapi. Hvis valget stod mellom parterapi og døden, ville jeg uten tvil ha valgt døden.

«Hører du på meg?» Hun ser direkte på ham. Det er som om hun har skiftet personlighet.

Han ser på henne «Eh … ja, ja. Jeg hører. Jeg har jo hørt alt dette før. Men det er jo ikke helt riktig, heller.»

Han virker tydelig ubekvem i sin brune dress, kledd for et helt annet møte enn dette. Han ser på meg: «Jeg skjønner at hun er sliten, og at hun trenger at jeg tar over litt når jeg kommer hjem fra jobben. Og at hun ikke har snakket med andre voksne. Men jeg er også sliten, og jeg orker ikke å ha de samtalene hele tiden. Hva er vitsen med det? Det er som om det alltid er noe galt med meg og …» han stopper opp. «Nei. Jeg vet sannelig ikke. Vi har vel helt feil forventninger til hverandre. Kanskje vi bare er for forskjellige.»

Anders og Maria er ikke et uvanlig par å møte i mitt arbeid som parterapeut på et familievernkontor. De har møtt hverandre og blitt forelsket, og de har vært sikre på at de hørte sammen. Det var veldig sterk kjemi mellom dem, de hadde tilsynelatende mange felles interesser, praten gikk lett, og følelsen av ikke å måtte være alene i verden lenger, var berusende. De giftet seg og fikk to barn. Han har gjort karriere innen forsikringsbransjen, mens hun er i foreldrepermisjon fra sin jobb som intensivsykepleier.

Begge forteller meg at noe forandret seg etter at de fikk barn. Han hadde forståelse for at hun ikke hadde særlig lyst på sex kort tid etter fødselen, men etter hvert har de nesten sluttet å ta på hverandre. Han forsøker hardt å godta at de har lite fysisk kontakt, og holder seg opptatt med jobb og trening. Dette er et stort irritasjonsmoment for Maria. Overveldet av sitt nye liv som mor har hun behov for å snakke om hverdagslivet.

Kommunikasjonen har rett og slett gått i stå. Når hun prøver å ta opp noe med Anders, føler han seg hensatt til anklagebenken. Han blir defensiv og prøver i det lengste å unngå disse redselsfulle samtalene. Det gjør henne rasende. Hun begynner å kjefte på ham. Noen ganger tar Anders igjen, eller forlater huset i protest. Så blir det stille mellom dem, noen ganger i flere dager. Begge er forvirrede og skamfulle. De ser at barna blir usikre av det de holder på med, og etter hvert som disse vonde samtalene gjentar seg, begynner de å lure:

Kanskje vi tok feil?

Kanskje vi ikke passer sammen likevel?

Kanskje er det mest fornuftig å skille lag?

Anders og Maria har vært til noen få parsamtaler tidligere, like etter at det første barnet deres ble født. De var fornøyde med terapien den gangen. De fikk hjelp til å si til hverandre hva slags endringer de ønsket seg i hverdagen, og fant etter hvert ganske konkrete ting de kunne gjøre litt annerledes for å få det til å gå rundt. De lærte seg også kommunikasjonsteknikker, men rødmer da de innrømmer at de aldri bruker dem lenger. Det funket veldig bra da de satt hos terapeuten og øvde, men siden har instruksjonene blitt liggende i en skuff.

Etter den første runden med parterapi ble situasjonen hjemme fredeligere. Anders og Maria var rett og slett vennligere med hverandre. Hverdagen ble lettere. Men nærmere hverandre har de ikke kommet. Det var som om de gikk fra å være kjærester til å bli venner. Savnet etter noe mer gnagde fortsatt i dem. Da de fikk barn på nytt, var de tilbake i samme spor.

Er det mulig å hjelpe dem? Kan de få tilbake den nærheten og tryggheten de følte hos hverandre da parforholdet var på sitt beste? Er denne nærheten i det hele tatt mulig å forvente? Eller må man bare finne seg i at kjærligheten dør, og heller nøye seg med at et godt samliv i beste fall er et godt samarbeid?

Jeg mener det er mulig å finne tilbake til nærheten og tryggheten.

I denne boken skal jeg gi deg og partneren din noen nøkler til å gjenvinne den gode kontakten dere en gang hadde, eller styrke det nære båndet dere allerede har.

Vi lever i en opplyst tid der vår fornuft og intelligens blir sett på som vår største kapital. Vi har for lengst forlatt romantikkens idyllisering av følelser. Særlig i Norge er vi gjerne litt mer tilbakeholdne med følelsene våre. Vi kan godt gråte litt når vi ser en romantisk film på kino, men vi tørker tårene fort i kinomørket og håper at ingen har sett oss. Hvis du er mann, er det stor sannsynlighet for at du har vokst opp med en klar forventning: Vær fornuftig! Når noen sier til deg at du er «emosjonell», så hører du sikkert ganske fort at du er «barnslig». Det er litt mer lov for kvinner å vise følelser – de er jo kvinner – men hvis dama di blir for følsom, får du fort mistanke om at hun er en smule irrasjonell.

Intellekt, refleksjon og fornuft står også i vitenskapens tjeneste, og det er kanskje ikke så rart at følelser har vært uglesett og mistenkeliggjort i familieterapien inntil nylig. Såkalt systemisk terapi har, på samme måte som atferdsterapien, sett på følelser som noe som er vanskelig å måle, vanskelig å forutsi og vanskelig å endre direkte. I stedet for å nærme seg klientenes følelser og indre konflikter, brukte familieterapeuter tiden på å kartlegge og endre synlige handlinger. Familieterapeuter kan mye om det som skjer mellom mennesker. De kjenner de typiske samhandlingsmønstrene par og familier blir fanget i, og har utviklet mange tiltak for å bryte disse mønstrene.

Tidlig i familieterapiens historie har man forsøkt seg med kraftfulle (og for klientene forvirrende) grep for å forstyrre parets fastlåste samspill. Siden har man forsøkt å styrke parforhold ved å lære folk ferdigheter man trodde de manglet.

Vi har lært par hvordan de skal snakke med hverandre.

Vi har lært dem hvordan de skal formulere seg.

Vi har lært dem hvordan de kan løse problemer sammen.

Vi har hjulpet par å forhandle frem avtaler i «Familien AS».

Vi har snakket med dem om deres forventninger til hverandre, vi har undervist om parforhold, vi har forsøkt å hjelpe dem med å justere interaksjonen seg i mellom. Alt dette i håp om å hjelpe dem inn på et bedre spor. Alle disse metodene har sin verdi. Mange par har fått hjelp. Forskning viser at omtrent 70 prosent av parene som går i terapi, får et bedre samliv. Den dårlige nyheten er at det for mange av dem ikke tar lang tid før de snubler inn i sine gamle problemer igjen. For mange par er det som for Anders og Maria. De samarbeider bedre, de tar seg sammen når de merker at følelsene tar overhånd. De blir bedre venner.

Men det er noe som mangler.

På 1980-tallet utviklet psykologene Leslie Greenberg og Susan Johnson en ny terapiform som de kalte for emosjonsfokusert parterapi (kort EFT). De tok med seg verktøy som familieterapeuter hadde utviklet tidligere, men skiftet fokus. For Greenberg og Johnson var ikke følelser noe som kunne – eller for den saks skyld burde – underordnes fornuften. Skal vi ha håp om varig endring, er det de sterke følelsene vi må arbeide med. For tenk etter: Er det ikke nettopp de sterkeste følelsene som styrer parets samspill?

At det ikke er tilfeldig hvilke følelser som fyrer opp under konflikter, var noe annet Susan Johnson observerte. Følelser koblet til vårt såkalte tilknytningssystem er hovedsynderne. Tilknytningsteori påstår at vi alle er laget for å være i kontakt med andre mennesker. Vi er født med noen instinktive mekanismer som skal sørge for at vi bevarer kontakten. Opprinnelig forsket man på tilknytningen mellom barn og foreldre, men det finnes nå også en overveldende mengde god forskning på tilknytning mellom voksne. I dag vet vi mye om hva tilknytning betyr i voksne kjærlighetsforhold.

Vi vet helt konkret hva som er nøklene til et varig, nært parforhold.

Budskapet er klart: Vi må tørre å forholde oss til det alle vet. Et moderne parforhold er ikke en rasjonell avtale mellom to parter. I Norge må de færreste gifte seg av tvang eller for å klare tilværelsen. Det er de sterke følelsene vi har for hverandre, som limer oss sammen og river oss fra hverandre. Vi er begeistret for alle disse følelsene når vi er nyforelsket, men når vi kommer i trøbbel, prøver vi ofte å styre med hodet og dekker over alt som bølger under overflaten. Det er ikke så rart. Når et par i konflikt slipper løs de intense følelsene, fører det ofte til et destruktivt resultat. Det er jo nettopp når følelsene tar overhånd, at kjærlighetsforholdet blir en slagmark. Det er de intense følelsene som gjør det så vanskelig å holde seg til de fornuftige avtalene og velmenende rådene om hvordan man bør leve sammen.

Det høres ut som et uløselig dilemma: Vi må undertrykke følelsene for å greie å leve sammen. Prisen vi betaler, er at vi blir mer og mer fremmede for hverandre, mer alene.

Men det finnes en vei ut. Det går an å forholde seg til sitt indre og dele det med partneren uten at det blir krig av det.

Når jeg spør om det som ligger under de smålige kranglene par serverer i første samtale, så snakker de ofte om ensomhet, lengsel, redsel eller savn. De snakker til og med om panikk. I hverdagen er disse følelsene skjult under sinte replikker og taus tilbaketrekning. Som emosjonsfokusert terapeut er det min oppgave å pakke ut disse følelsene og se på dem sammen med mine klienter. Følelsene har brakt dem inn i ulendt terreng. Jeg vet også at følelsene er et kompass som kan hjelpe paret med å finne veien tilbake til den varme, gode tryggheten de en gang hadde.

Leslie Greenberg kaller emosjonsfokusert parterapi en terapi for vår tid. Hva mener han med det?

I vestlige land er som nevnt kjærligheten grunnen til at vi holder sammen. Romantisk kjærlighet har alltid eksistert, og man finner den på tvers av ulike kulturer – men det er et ganske moderne fenomen at kjærligheten er det eneste som legitimerer et forhold. Tanken på et fornuftsekteskap er fjernt for de fleste.

Samtidig som vi stiller større krav til de følelsene vi skal ha til vår partner, har samlivene også blitt lengre. Da ekteskapet ble oppfunnet, var det ikke så problematisk å love hverandre å være der «til døden skiller oss ad». Sterke samfunnsmessige og økonomiske krefter holdt par sammen. Skilsmisse var ofte ikke en mulighet, og døden kom ofte etter et ganske kort samliv. Frem til slutten av 1800-tallet var barselfeber en av de vanligste dødsårsakene for kvinner. Et varig parforhold kunne dermed være temmelig kort. I dag er våre samliv betydelig lengre.

Det er ikke så rart at mange av oss trenger hjelp til å holde ut med den vi elsker.

Med jevne mellomrom hevder ulike eksperter at det er umulig, at vi ikke er laget for langvarige, monogame forhold. Også blant fagfolk kan dette føre til heftige debatter om hvilken samlivsform som er «naturlig» for oss.

Kjærlighet er ikke alltid enkelt. Lengselen etter å få til et varig forhold er likevel stor. Noen vil til og med påstå at behovet for et godt parforhold er større i vår globaliserte verden. I dag er vi i vesten i mindre grad del av en storfamilie. Vi flytter mer, og det er større avstand mellom oss og den «flokken» vi føler tilhørighet til. Parforholdet og kjernefamilien har overtatt funksjonen. Jeg merker det selv. Jeg har vokst opp i Tyskland og flyttet til Norge i begynnelsen av 20-årene. Jeg er langt fra familie og venner som har kjent meg siden barneårene. Når partneren min er flokken min, står det mer på spill når parforholdet skranter.

De fleste par jeg møter, ønsker seg den tryggheten et langvarig, monogamt parforhold har å tilby. Når de har funnet noen som kan fylle rollen, så fortsetter de å kjempe for forholdet. Når Greenberg kaller EFT en terapi for vår tid, så er det fordi den vektlegger de følelsene som binder par sammen i vårt moderne samfunn.

Terapeuter lærer EFT som en terapiprosess i ni steg. Jeg har trukket ut essensen av det par gjør i terapirommet, så du kan bruke det i ditt samliv: Ni nøkler til nærhet og kjærlighet.

*

Anders og Maria har gått til ukentlige samtaler hos meg i noen måneder. De har arbeidet hardt med å finne ut av problemene sine. De har brukt nøklene som er beskrevet i denne boken både i og utenfor terapirommet. De har lært mønsteret de ble fanget i, å kjenne. De har forstått sine egne såre punkter og ryddet opp i det mangfoldet av følelser som blir virvlet opp når de er i konflikt. Etter hvert klarer Anders å si ting til Maria som han tidligere ikke klarte å si.

Nå sitter begge avslappet i stolene. De henvender seg mer til hverandre og med åpne ansikter. Maria lar hendene hvile i fanget mens hun ser på Anders. Han arbeider med nøkkel nummer 5 og prøver å slippe Maria inn i sin indre verden. Han er i fritidsklær i dag, dongeribukse og en grå bomullsgenser. Mindre formell og mindre distansert på alle måter.

Det han holder på med, er vanskelig. «Det er denne følelsen, når du blir sint, når du ikke er fornøyd med meg. Jeg får et sånt sug i magen. Nesten litt som om noe farlig kommer til å skje. Og jeg har bare lyst til å løpe. Det er vel da jeg går og tar meg en sykkeltur.»

Begge ler litt, og jeg ber Anders om å bli der litt til, finne litt mer ut av hva det er som skjer i ham når det føles som om han feiler i hennes øyne. «Det er en sånn håpløs følelse også. Som om jeg ikke har noe sjans til å kunne være som du vil ha meg. Jeg er liksom litt redd for at du ikke liker meg, og da …» han kremter, øynene hans fylles plutselig med tårer. «Jeg vil ikke miste deg.»

Maria strekker ut hånden, og han tar imot. Det er et sånt øyeblikk der jeg som terapeut nesten føler at jeg er i veien. Jeg vet at noe har endret seg for Maria nå. Hun trodde at han ikke brydde seg. Hun leste ham som kald og likegyldig. Nå skaper de et magisk øyeblikk av kontakt. Fordi Anders tør å være sårbar med sin kone, og Maria klarer å være helt til stede og akseptere ham, skaper de større nærhet. Vi vet fra terapirommet og fra forskning på langvarige parforhold at nettopp slike øyeblikk er med på å holde kjærligheten i live over tid.

Emosjonsfokusert parterapi er i dag en av de mest anerkjente parterapiformene. Den virker, og endringene er varige! Med vår moderne bildediagnostikk kan man til og med påvise endringer i hjernen før og etter et parterapiløp. Hvis du og din partner opplever at forholdet er i alvorlig trøbbel, kan det være vanskelig å bruke nøklene uten hjelp fra en tredjeperson. Men denne boken vil være en god ledsager i en terapiprosess. Det kan være lettere å få noe ut av samtalene når man vet hvor veien går, og kapitlene i boken følger løst et terapiforløp.

Men denne boken handler ikke bare om parforhold som skranter – den er skrevet for alle par som ønsker å styrke båndene mellom seg. Alle parforhold har røffe perioder, perioder med tvil og perioder der en av livets overganger kan bringe dere ut av balanse. Du og partneren din kan bruke kunnskapen fra emosjonsfokusert parterapi selv om dere aldri skulle befinne dere foran en parterapeut som meg. Du har kanskje allerede et godt fungerende parforhold, men er interessert i å pleie det og sørge for at dere bevarer den nærheten du føler nå. Du vil sannsynligvis bli overrasket over hvor enkle de ni nøklene til nærhet som presenteres i boken, er. Jeg håper dere vil eksperimentere med dem. Kan hende finner dere verktøy der som dere kan bruke til å låse opp hverandres hjerter med – verktøy som kan styrke forholdet, slik at det kan vare.