Aage G. Sivertsen:

Kristiansund – i stormkast og stille, Oslo 1992.

Rinnan. Et nærbilde, Oslo 1995.

En landevei mot undergangen. Utryddelsen av taterkulturen i Norge (med Olav Rune Bastrup), Oslo 1996.

Bergen under lupen. En historisk reise (med Eivind Simonsen), Oslo 1997.

Tett på Quisling (med John Midtbø), Oslo 1999.

Sangen til Ludvig, (red. Øystein Wingaard Wolf), Oslo 2000.

NRK sviktet da det gjaldt. I fremstillingen av «Norge og 2. verdenskrig» 1945–1995, Oslo 2001.

Slik står du til livets eksamen, Oslo, 2001.

Morder i familien. Norske drapssaker fra virkeligheten, Oslo 2005.

ADHD. Piller på avveie (med Joar Tranøy), Oslo 2007.

Det evige «hvorfor». 107 spørsmål fra Caroline (red.), Oslo 2011.

9. april. 1940, Et historisk bedrag, Oslo 2014.

Suksess på eksamen. Hvordan få gode karakterer og trives underveis, Oslo 2015

Hjemmeside: www.aagesivertsen.no

Aage G. Sivertsen

MAGNUS

© 2015 Kagge Forlag

Omslagsdesign: Terese Moe Leiner, Blæst Design

Omslagsbilde forside: © Lars Eivind Bones

Forfatterbilde klaff: © Fotograf Sturlason.

Sats og ebok: Dag Brekke | akzidenz as

ISBN: 978-82-489-1749-6

Kagge Forlag AS

Stortingsg. 12

0161 Oslo

www.kagge.no

Foto

Side 10: © Omar Oskarsson / Morgunbladid / SCANPIX, side 18: © Henrik Carlsen, side 40: © Henrik Carlsen, side 62: © Henrik Carlsen, side 122: © Morten Rakke, NTB Scanpix, side 142: © Lars Eivind Bones, side 192: © Olga Dolchykova, side 202: © Henrik Carlsen , side 218 © Rune Edøy, Tidens Krav, side 226: © Lars Eivind Bones, side 260 © PHILIP HALSMAN / MAGNUM PHOTOS / NTB scanpix, side 284: © Arne Danielsen.

Til Ekaterina

BOY MEETS BEAST

Torsdag 18. mars 2004 var en historisk dag i Reykjavik. Da spilte 13-årige Magnus Carlsen mot en av verdens beste sjakkspillere gjennom tidene, Garri Kasparov. Her kan vi lese av ansiktsuttrykket til sjakklegenden at han er smått sjokkert. Det var så vidt Kasparov berget en remis. I neste parti tapte Magnus, men russeren var blitt nok imponert til å si at guttungen hadde talent til å bli verdens beste sjakkspiller.

Reykjavik 12. mars 2004

Etter hovedturneringen på Island var det lagt opp til en lynsjakkturnering. Her kom det en liten sjakkbombe. Magnus slo nemlig den tidligere verdensmesteren Anatolij Karpov.

Rett etter partiet snur Magnus seg mot tribunen. Der sitter hele familien. Den 13 år gamle gutten smiler og viser tommelen opp. Storesøster Ellen svarer med samme gest.

Karpov spilte på den tiden fortsatt sjakk på veldig høyt nivå, og norske medier kunne ikke dy seg; det haglet med tabloide overskrifter. Kanskje litt ute av proporsjoner. Nå var det i ferd med å gå opp for norske journalister at noe stort var på gang. Men det var snakk om den marginale idretten sjakk – ikke om ski eller fotball. Derfor kunne det ikke ta helt av – ikke ennå.

Dagen etter skulle Magnus møte selveste Garri Kasparov i hurtigsjakk. Kasparov hadde kommet på 2. plass i lynsjakkturneringen, mens Magnus hadde havnet nest sist. Det førte til at de tilfeldigvis skulle spille mot hverandre i den påfølgende hurtigsjakkturneringen. Dette var første gang Magnus møtte sjakklegenden.

Om Karpov fortsatt var god i 2004, var Kasparov regnet som verdens beste spiller gjennom tidene. Han var også rangert som nummer én i verden. «Boy meets Beast» stod det på nettstedet Chessbase. Nærmere David mot Goliat var det vanskelig å komme. Voksne, alvorlige, velkledde Kasparov mot en guttunge som knapt nådde ned til gulvet med beina.

Magnus var rangert som nummer 786 i verden på dette tidspunktet. Kasparov hadde en rating på 2831 mot Magnus’ 2484. Rått parti. Man kan sammenligne dette med at Rosenborg skulle spille mot et godt guttelag. Normalt sett vil Rosenborg vinne tosifret. Noen få ganger kanskje bare med 6–7 mål, men at de skal spille uavgjort eller tape – det er helt utenkelig. Men sjakk er ikke som fotball. Den psykologiske faktoren er langt mer avgjørende. Det kan føre til at selv den beste kan komme til å tape mot en langt svakere motstander. Forskjellen i spillestyrke var likevel så stor at det nesten var utopisk å håpe på en sensasjon. Kvelden i forveien valgte Magnus å forberede seg til partiet ved å lese Donald Duck. Han var småsliten etter en lang turnering, og det var ingen grunn til å stresse for mye. Hurtigsjakkturneringen, der begge spillere fikk 25 minutter på hele partiet, skulle starte klokka 18. Men det var én spiller som ikke dukket opp: Kasparov. Normalt sett blir klokkene satt i gang, og om ikke motstanderen kommer før tiden er løpt ut, har han tapt partiet. Arrangøren valgte å ikke sette i gang Kasparovs klokke. Han hadde ikke fått med seg at arrangøren hadde opplyst om at turneringen begynte én time tidligere denne dagen. Mens Magnus ventet spent på verdens beste sjakkspiller, gikk han rundt og så på de andre partiene. Etter 20 minutter kom sjakklegenden. Med stilren mørkeblå dress, lyseblå skjorte og matchende slips. Selvsikkert, med den ene hånden i lomma, går han rett bort til bordet der Magnus sitter. Han forteller Magnus at det ikke var hans skyld at han kom for sent, men arrangørens.

Rett før hadde Magnus vært og hentet seg et glass cola. Vanligvis drikker han juice, og en full flaske står også på bordet, men nå hadde han lyst på cola. Kasparov slenger av seg dressjakken, tar også av seg armbåndsuret og legger det til venstre for sjakkbrettet. Han har ingen juice eller annen drikke med seg. Publikum får nå se en tidligere verdensmester som virker usedvanlig nervøs. Magnus gjør sitt første trekk, bonden til d4. Kasparov tar på alle brikkene, setter dem presist slik han vil at de skal stå og holder ansiktet i hendene før han svarer med bonden til d5 og trykker på klokka.

Verdenseneren gjør et feiltrekk i åpningen og kommer dårlig ut. Litt senere står Magnus klart best, og ifølge Kasparov var det en vunnet stilling. Under partiet rister Kasparov flere ganger på hodet, og publikum er i ferd med å få med seg hva som skjer. Magnus ser opp på Kasparov og slipper ikke blikket. Et tegn på at han er fornøyd med stillingen. Kasparov fortalte et års tid senere at da han fikk en dårlig stilling, begynte han å tenke på sensasjonsoverskrifter. Han hadde aldri spilt mot noen hvor det var så stor aldersforskjell, men hadde flere ganger selv som ung vunnet over voksne spillere som var langt bedre enn ham.

Kasparov sitter litt sammenkrøket, og måten han beveger leppene på avslører at han misliker stillingen. Flere ganger velger han å gjemme ansiktet i hendene, og det er tydelig at han er rystet. Mens sjakklegenden tenker, går Magnus noen meter bort fra bordet for å se på noen av de andre partiene. Dette kan være et psykologisk spill, og det viser en grenseløs arroganse. I hurtigsjakk er det uvanlig å rusle seg en tur midt under partiet. I alle fall om man spiller mot nummer én i verden. I langpartier som går over flere timer, skjer det ganske ofte at spillerne forlater bordet. Av og til for demonstrativt å vise overfor motstanderen at man liker stillingen. Når en motstander har en dårlig sjakkstilling er det utrolig irriterende om motparten gjesper, reiser seg eller later som om han allerede har vunnet partiet. Rett før Magnus reiser seg og går bort fra bordet, løfter Kasparov blikket og stirrer på Magnus. Han ønsket kanskje å psyke ham ut, eller han lurer på om Magnus forstår hvor dårlig stilling Kasparov har fått. Når så Magnus velger å unngå det steinharde blikket ved å forlate bordet i samme sekund, er det svar godt nok.

Kasparov flyttet derfor ganske raskt etter at Magnus hadde reist seg. Eks-verdensmesteren likte ikke å bli ignorert. Så snart Kasparov trykket på klokka, kom Magnus tilbake og gjorde et lynraskt trekk. Han foldet hendene og trodde han kunne vinne partiet. Resten av familien Carlsen sitter noen meter unna. Henrik forteller den nest yngste datteren, Ingrid, at Magnus har en god stilling. «Når pappa sier at Magnus står godt, da pleier han å vinne og da blir jeg glad», sier Ingrid. Kasparov ser ut som om han nærmest er utsatt for et lynnedslag, men han klarer så vidt å komme seg unna. Magnus er blitt smånervøs, og ser ikke den riktige fortsettelsen. Partiet ender med remis. Mesteren slapp med skrekken.

I det andre partiet vinner russeren ganske lett. Etterpå ble Magnus intervjuet av regissør Øyvind Asbjørnsen, mannen som hadde fulgt gutten det siste året og som laget filmen «The Prince of Chess». Magnus var skuffet etter å ha tapt det andre partiet:

«Jeg spilte som et barn,» sa guttungen.

Etter partiet sa Kasparov: «Får han de riktige betingelsene, kan han bli verdens beste.»

Sjakkuttrykk

FIDE: Verdens Sjakkforbund.

GM: Grandmaster, på norsk Stormester. Man må oppnå 2500 i rating og samtidig greie å ta tre GM-napp før man får tittelen GM.

IM: Internasjonal Mester. Denne tittelen får man ved å oppnå minst 2400 i rating samt at man må oppnå tre IM-napp.

Superstormester: Ikke en offisiell tittel, men den har vært vanlig å bruke om spillere som har hatt mer enn 2600 i rating.

Bukk: Et svært dårlig trekk som ofte fører til at man taper en brikke og dermed hele partiet.

Hurtigsjakk: Sjakk med begrenset betenkningstid, der hver spiller gjerne får 20 eller 25 minutter på å spille hele partiet.

Kongefløyen: Betegner den halvdelen av brettet der Kongen står når spillet starter.

Dronningfløyen: Betegner den halvdelen av brettet der Dronningen står når spillet starter.

Kvalitetsoffer: Hvis man bytter et tårn med en hest eller løper og gjør det bevisst, snakker man om et kvalitetsoffer. Dette fordi tårnet er mer verdt enn en hest eller løper.

Lynsjakk: Sjakk med begrenset tid. I dag er det vanlig at spillerne får tre minutter hver på hele partiet, samtidig som de får to sekunder i tillegg for hvert trekk de utfører. Lynsjakk har maksimum 10 min. pr spiller på partiet. Hvis man har 15 minutter eller mer, vil det gå over til det man kaller hurtigsjakk.

Offer: Å ofre en bonde eller en offiser betyr å gi bort en brikke, der man planlegger å få en bedre stilling, eller at man gir bort en brikke for å vinne tilbake en brikke som har mer verdi senere i spillet.

Posisjonsspiller: En sjakkspiller som gjerne spiller trygt og godt ved å tenke flere trekk fremover, uten at de trenger å gi umiddelbar fordel.

Rating: Et tall som forteller hvor god sjakkspiller man er, og informerer hele tiden om hvor gode resultater man har hatt den siste tiden. Magnus har toppnoteringen 2882, mens han som niåring hadde litt under 1000.

Ratingprestasjon: Det tallet man oppnår i én enkelt turnering. Tallet kan være langt høyere eller lavere enn den ratingen man er registrert med før turneringen starter.

Remis: Uavgjort.

Sekundant: En eller flere dyktige sjakkspillere som er med som hjelpere for den som spiller en turnering. Sekundanten forbereder spilleren på en spesiell motstander og benytter seg ofte av computere for å finne de beste analysene.

Sluttspill: Betegner stillingen når det er svært få brikker igjen på brettet.

Stikk-kamp: Når to eller flere spillere står helt jevnt i antall poeng etter at en turnering er ferdigspilt. For å kåre en vinner, vil de da spille mot hverandre en gang til.

Åpningsteori: Den kunnskapen man har om gode og dårlige trekk i åpningsspillet.

MAGNUS SOM MOZART

Magnus Carlsens første år var fylt av mye lek med Lego. Evnen til å være konsentrert i timevis var bemerkelsesverdig. Han rørte ikke en sjakkbrikke før han var fem år, men lærte seg navn på biler, kommuner, kommunevåpen, hovedsteder og land. På denne måten utviklet han hukommelsen. To år gammel kunne han navn på alle bilmerker. 

«Etter Gud kommer far»

Brev fra Wolfgang Amadeus Mozart til søsteren i 1695.

Sven Magnus Øen Carlsen ble første gang kalt sjakkens Mozart etter at han tok sitt første Stormesternapp i den anerkjente Corus-turneringen i Nederland som 13-åring. Magnus hadde spilt så vidunderlig sjakk at sammenligningen var på sin plass. I sin ukentlige sjakkspalte i Washington Post var det sjakkjournalisten Lubomir Kavalek som i januar 2004 omtalte Magnus med tittelen The Mozart of Chess.

«Han viste sitt enorme talent med et av de mest blendende angrepene spilt i Wijk aan Zee i år,» skrev han. Etter den tid har han gjentatte ganger blitt sammenlignet med den klassiske musikkens wonderboy. Det er ikke første gang et ungt sjakkgeni blir sammenlignet med Mozart. Flere verdensmestre har blitt kalt «The Mozart of Chess».1

Det er også laget en dokumentar på CBS 60 minutes med tittelen The Mozart of Chess. Men verken det amerikanske TV-selskapet eller andre sjakkjournalister har brydd seg om å finne ut om det er noen genuine fellestrekk mellom de to. Tvert imot har «Sjakkens Mozart» blitt en klisjé. Spørsmålet er derfor om det er noen likheter mellom sjakkens vidunderbarn og den mystiske Wolfgang Amadeus Mozart. Det er også noe mystisk ved Magnus Carlsen. Det hevdet tidligere verdensmester Boris Spasskij i Sotsji i november 2014: «Magnus Carlsen er en underjordisk gnom. En positiv en. Det har alltid vært noe mystisk over ham.».

Det er ingen tvil om at Wolfgangs far, Leopold, hadde bestemt seg for at Wolfgang skulle bli et musikalsk fenomen. Alt ble lagt til rette for det. Dette er ikke helt likt Magnus’ historie. Han lærte sjakkreglene som femåring, men begynte først å spille for alvor som 8-åring. Men faren, Henrik, hadde noen tanker om at sønnen skulle utvikle seg til å bli noe ekstraordinært, og han hadde tenkt å legge forholdene til rette for det.

Magnus fikk ikke bedre muligheter enn de tre andre søsknene Ellen, Ingrid og Signe. Det var bare det at Magnus utpekte seg som noe spesielt. Han viste stor interesse og energi for Lego allerede i ettårsalderen. Som toåring kunne han navnet på alle bilmerker, og før han var fire kunne han huske ting som ikke stod tilbake for en voksen. I en alder av fem kunne Magnus navnet på alle norske kommuner, gjenkjente alle kommunevåpen, visste navnet på alle verdens hovedsteder og var en kløpper i hoderegning.

«For meg var det viktigere at Magnus utviklet kunnskap og intellektuelle ferdigheter fremfor sosiale egenskaper,» sier Henrik Carlsen.

Da Magnus begynte på skolen, kunne han både lese og skrive. Det var snakk om at han skulle hoppe over det første året på barneskolen, men foreldrene ville ikke det. De ble derimot enige med læreren om at han skulle få litt ekstra stimulering, og han fikk lese noen sportsbøker ved siden av pensum.

Magnus betyr «Den store» på latin. Norge har hatt syv konger med navnet Magnus. «Det var naturlig for oss å velge navnet Magnus. Selvsagt var vi klar over at det var et kongelig navn, og vi likte det,», forteller Henrik.

Amadeus. Smak på navnet. Egentlig var han født Theophilus, som er det greske ordet for «Den som Gud elsker». På latin ble det til Amadeus.

Henrik hadde overhodet ingen tanker om at Magnus skulle bli verdens beste sjakkspiller. Iallfall ikke før han var ti år. Det var da pappaen forstod at han hadde et barn med et helt usedvanlig sjakktalent:

«Da jeg gikk på Karl Johans gate en dag, ringte telefonen. En nær venn av meg fortalte meg at Magnus kunne bli verdensmester i sjakk. Blant mylderet av folk følte jeg at det var andre som hørte på samtalen. Jeg hvisket derfor tilbake. Jeg var enig. Dette var første gang jeg hadde tanker om at han kunne bli verdens beste sjakkspiller. Han var ti år og noen måneder.»

Henrik hadde den gang samme rating som han har i dag, rundt 2000. Dette er en spillestyrke som svært mange ganske gode sjakkspillere oppnår etter årevis med trening. Mange spillere som trener sjakk flere timer om dagen, gjerne i 20-30 år, sliter med å oppnå en rating over dette nivået. Magnus presterte som niåring, etter ett års tid med sjakk, å spille like godt som faren!

Noe av det mest bemerkelsesverdige ved Wolfgang Amadeus Mozart var kvaliteten på musikken, tatt i betraktning hans unge alder. Musikkstykkene han komponerte allerede som femåring, var nesten uforklarlig gode. I seks-syvårsalderen var det en modenhet i musikken hans som gjorde ham kjent over hele Europa. Leken ved klaveret var det som preget hverdagen. Gutten elsket å spille. Han ble tvunget til å legge seg, fremfor å sovne over pianoet.

Amadeus elsket ikke bare musikken, han lekte med den. Publikum kunne nynne til en melodi som han spilte variasjoner over, eller han lagde et akkompagnement til en arie han ikke hadde hørt før. Han kunne også spille med bind for øynene eller med ryggen til klaveret. Han likte med andre ord å gjøre noe litt utenom det vanlige. Fremfor alt søkte Amadeus musikkens harmoni.

Magnus ønsket fra tidlig alder å oppnå brikkenes totale harmoni. Magnus sier selv: «Jeg ønsker for enhver pris at brikkene samarbeider, at de står i riktige posisjoner og at brikkene er i harmoni, en slags fullkommenhet.»

Leopold fikk sønnen til å beherske flere instrumenter. Ved siden av klaveret, skulle han lære seg å spille både fiolin og orgel. For å bli en komplett musiker.

For Magnus’ del kan man kanskje sammenligne klaveret med midtspillet i sjakk. Det var her han hadde sitt store talent, og det var her han de første årene overrasket motstanderen. Det var i midtspillet han kunne ofre en offiser for å vinne et parti. Men for å ta nye steg, var det nødvendig å beherske både åpningsspillet og sluttspillet. Dette kan sammenlignes med fiolinen og orgelet. Etter at Magnus ble ekspert også i sjakkens siste fase, sluttspillet, har han for alvor utviklet seg til å bli verdens beste sjakkspiller.

Da Magnus begynte å interessere seg for sjakk, var det leken som preget sjakkspillet hans: «Jeg har flere ganger forsøkt å få Magnus til å gjøre lekser, men aldri oppfordret ham til å se på sjakk. Det hele skulle være en lek og motivasjonen skulle komme innenfra. Når han satt ved sjakkbrettet på kveldene, måtte vi flere ganger tvinge ham i seng,» sier Henrik.

For Magnus har leken, det impulsive, vært det mest spesielle i hans tilnærming til sjakkspillet. Istedenfor å benytte østeuropeisk sjakkdisiplin for å bli bedre, har han tvert imot bare gjort det han selv synes er gøy. Det endrer ikke det faktum at han som barn så på sjakk døgnet rundt. Når han la seg om kvelden, var det ikke for å sove, men for å lese sjakk. Når Henrik lukket døra, slo sønnen på lyset.

Når man skal vurdere hva som har vært den aller viktigste egenskapen hos Magnus, eller kanskje den aller viktigste faktoren for at han har blitt så ekstremt god til å spille sjakk, så er det fremfor alt gleden over å trene og spille. Som hans kamerat og sekundant, Jon Ludvig Hammer, sier det:

«Fra Magnus var 10 til 13 år holdt han på med sjakk hele dagen. Han syntes det var morsommere jo mer han spilte. Trening er viktig, men når du i tillegg synes at ubegrenset med trening kun er positivt, da har du et fortrinn.»

Magnus var som åtteåring sent ute med å lære seg å spille sjakk. De fleste spillere i verdenstoppen starter gjerne i fem-seksårsalderen, men det er også eksempler på at noen spillere i verdenstoppen har startet senere.2

Mozart opparbeidet seg tidlig en musikalsk hukommelse som virker helt absurd. Da han var fem, kunne han spille et musikkstykke som han bare hadde hørt én gang før. Dette er noe selv fremragende, voksne pianister vil ha problemer med.

Hukommelsen er en viktig faktor i sjakk og musikk. Både Amadeus og Magnus utviklet klisterhjerner som går langt ut over det normale.3

«Da Magnus var 6–7 år, hadde han ekstreme kunnskaper om sport. Han kunne ha vært med på tv-programmet Kvitt eller Dobbelt i omtrent all slags sport,» sier Henrik.

Leopold var selv en musiker på høyt nivå. Han var kjent i sin samtid og var nok relativt sett en langt bedre musiker enn Henrik Carlsen har vært sjakkspiller. Likevel hadde de samme lidenskap som sine sønner. Selv om ikke Henrik har spilt sjakk på elitenivå, er det ingen tvil om at kjærligheten til spillet er viktig. Kjærligheten fra foreldrene og omsorgen for alle barna virker også å være stor, både i Mozart- og Carlsen-familien.

Leopold tok artium i 1736 med toppkarakterer. Han oppga etter hvert studiene og satset alt på sønnens karriere. Dette likner på Henriks tanker og planer for Magnus. Da Magnus var 12 år og familien valgte å gi barna et skolefritt år, var det særlig med tanke på ham.

Amadeus ble allerede som femåring med sin far på reise for å opptre.

Far og sønn Mozart reiste Europa rundt i hest og kjerre. Familien Carlsen hadde sin egen «husvogn». Det var snakk om å legge forholdene til rette for at man kunne bli best mulig. Amadeus gikk aldri på skole. Han lærte latin, engelsk og fransk av faren. Både Leopold og Henrik forstod at om deres sønner skulle bli ekstraordinære, så måtte man også gjøre ekstraordinære grep.

Frederic Friedel, mannen bak nettstedet Chessbase, er kjent for å være en av de mest rutinerte av dagens sjakkjournalister. Vi hadde en samtale i Zürich i 2013 der han fortalte meg: «Det er opplagt at Magnus er et geni. Men … Henrik er smartere.»

Begge fedrene hadde forstått at inspirasjon er et nøkkelord. Amadeus måtte besøke og opptre i de store europeiske byene som München, Paris og London. Det sofistikerte og lydhøre publikum var å finne utenfor den lille byen de kom fra, Salzburg i Østerrike. Amadeus fikk hilse på de store komponistene. Den gangen var musikkverden dominert av Johan Sebastian Bachs yngste sønn, Johann Christian Bach. I 1764 møttes de to i London der de spilte firhendig. Wolfgang satt mellom Johan Christians knær ved klaveret og de spilte i to timer for det engelske kongeparet.

Skulle Magnus bli skikkelig god, måtte han ut og vise seg frem, delta i de store turneringene. Møte de beste spillerne. Bli inspirert.

Amadeus tjente gode penger. Han hadde et ukomplisert forhold til økonomi og var vant til at det meste ordnet seg. Hvilket det ikke alltid gjorde.

Etter at Magnus ble en verdensstjerne i sjakk, har det vært et liv i luksus. De siste fem–seks årene har han hatt millioninntekter, og bekymringer rundt inntjeningen har ikke vært noe tema. Tvert imot kjøres det med de flotteste bilene, man flyr på business class, bor på de dyreste hoteller og besøker innimellom den ypperste finanseliten. Å møte milliardæren som startet Microsoft, Bill Gates, Facebook-gründeren Mark Zuckerberg eller å bli intervjuet hos Skavlan, kan minne om Mozarts hoffinvitasjoner.

Amadeus fikk invitasjoner fra de fleste europeiske hoff. Et fra før av sterkt selvbilde ble ikke mindre av det. Gang på gang poengterte Amadeus hvor god han var til å komponere og spille.

Magnus legger heller ikke skjul på hvor god han er. Da han gjorde en av sine beste turneringer i Kina i 2009, sa han: «Jeg ønsker å drive sjakken til et nytt nivå.»

Begge guttene har hatt et lydig forhold til sin far. For Magnus kan man si at den viktigste personen i hans karriere har vært og er faren, men han legger vekt på at hele familien har betydd mye for ham.

Strengt tatt var det slik at Leopold ønsket kontroll. Dette ble mer eller mindre umulig etter at Amadeus ble voksen. Ambisjonene til Leopold var skyhøye, og han visste hva som krevdes. Kanskje har også ambisjonene til Henrik vært skyhøye. Han har i så fall hatt en usedvanlig evne til å skjule dem. I motsetning til mange foreldre, som gjerne har langt større ambisjoner for sine barn enn barnet selv, er Henrik usedvanlig balansert. Slik ser det i alle fall ut. Her er det verdt å nevne en episode fra filmen Searching for Bobby Fischer, hvor foreldrene til alle barna opptrer hysterisk under en barnesjakkturnering. Arrangørene velger å stenge foreldrene inne i kjelleren for å la barna være alene og spille sjakk. Det er dessverre slik at flere unge sjakkspillere er som dresserte hunder. Det er foreldrene som vil at de skal bli gode.

Gjennom flere bøker, som bygger på alle brevene Wolfgang Amadeus Mozart skrev, har man et godt kildemateriale for å vurdere musikkgeniet. Brevene viser at han i årevis var i en euforisk tilstand, de beskriver en dyp glede og gir uttrykk for at han er suveren.

Magnus har nesten ikke gjort noe annet enn å vinne sjakkpartier siden han var 13 år, og gleden over å spille sjakk er åpenbar. Selvtilliten virker uovertruffen.

En musikers største fiende er nervøsitet. Det samme kan man si om sjakkspillere. I sjakk er selvtillit avgjørende for å vinne. Mens man kunne se at Mozart utstrålte selvsikkerhet på scenen, står ikke Magnus noe tilbake når viktige partier i tidsnød blir fulgt av tusenvis av tilskuere. Også på dette viktige feltet har han noe til felles med Mozart.