© 2017 Kagge Forlag AS

Omslagsdesign: Handverk | Kåre Martens

Sats og e-bok: akzidenz as | Dag Brekke

Foto: Privat

ISBN: 978-82-489-2007-6

Kagge Forlag AS

Stortingsg. 12

0161 Oslo

www.kagge.no

Forord

Jeg har lenge hatt lyst til å skrive en bok som tar opp temaer rundt det kvinnelige idealet i vestlige land. Jeg har villet bidra til å lette det presset unge jenter og kvinner lever under, men har ikke visst hvordan jeg skal kunne gjøre noe som sender et positivt budskap. Jeg blir jo selv påvirket og presset av samfunnet. Overalt blir du og jeg ufrivillig møtt med store plakater av jenter i undertøy, verdenskjendiser som danser, så å si nakne og flawless på scenen uten å svette så mye som en dråpe, og reklamerer for skjønnhetsprodukter. For ikke å snakke om uskrevne normer og forestillinger om hvordan jenter skal se ut, være og oppføre seg. Hva vi skal si og hva vi ikke skal si. Alt er en stor mølje av uoppnåelige idealer som knuser selvbildet til unge lettpåvirkelige jenter, og som også bidrar til destruktive handlinger som høyt alkoholinntak, dop, selvskading, spiseforstyrrelser og depresjon.

Hvor er rollemodellene i populærkulturen som vi kan kjenne oss igjen i? Jeg kjenner meg ikke igjen i jenter på catwalker verden over. Jeg kjenner meg ikke igjen i kjendiser som har et helt team av sminkører og stylister som fikser dem fra topp til tå hver gang de skal stikke nesa utenfor døren. Det er ikke et realistisk bilde av hvordan jenter og kvinner er. Ingen jeg kjenner, lever opp til alle disse idealene. Ingen jeg kjenner, ligner et photoshoppet bilde av en syltynn, taus jente i g-streng og bombshell-bh. Jenter jeg kjenner, vennene mine, snakker om hva de vil når de vil, og ser ut akkurat som de vil. De sier meningene sine og legger ikke skjul på hvor sterke individer de er og hvor mye de har å bidra med i denne verdenen. Vennene mine er gode eksempler på ekte kvinner og jenter. Derfor fikk jeg ideen om denne boken. Kanskje jeg kan gi folk et alternativ til bildet media maler av kvinner. Jeg tenkte at jeg burde vise ekte jenter og kvinner akkurat som de er. Jeg burde vise uredigerte samtaler, betroelser og historier. Og det er det jeg gjør nå. Dette er deler av dagboken min, 100 % usensurert. Samtaler og historier er tatt opp på bånd, og alle involverte jeg har fått kontakt med, har lest det som angår dem og godkjent at alt som er skrevet, er i tråd med hva som faktisk har skjedd og blitt sagt. Alle disse og alle andre som er med i boken, har blitt anonymisert. Takket være sosiale medier er store deler av det vennene mine og jeg gjør, dokumentert i bilder også. Mange av bildene er lagt ved.

Jeg tror ikke dette kommer til å forandre mye i den store sammenhengen, men jeg håper du kommer til å kjenne deg igjen i mye, og forhåpentligvis le en del. Media kommer til å fortsette å pushe et urealistisk bilde av kvinner i trynet ditt hvor enn du går. De kommer til å fortsette å fortelle deg at det er noe galt med deg, siden du ikke er eller ser ut som idealet. Men: Jeg tror at når du har lest denne boken, kommer du antageligvis ikke til å tro at de har rett lenger.

21. mai 2014

Kjære Dagbok. I dag gikk jeg gjennom de gamle tingene mine på loftet fordi vi snart skal flytte fra barndomshjemmet mitt. Jeg fant flere av de gamle lekene mine og begynte å mimre tilbake til min bekymringsløse oppvekst. Jeg fant dukkene mine, alle tegnesakene og masse forskjellige spill. Etter en stund fant jeg en eske med gamle bøker og begynte å rote rundt. Helt nederst fant jeg den gamle dagboken min, som jeg skrev i da jeg var rundt tolv år gammel. Jeg åpnet den spent. På første side hadde jeg limt inn et bilde av Zac Efron, som jeg hadde klippet ut fra et blad. Det minte meg på alt styret rundt High school musical-filmene. Alle elsket de filmene, meg selv inkludert. Jeg var ganske sikker på at jeg hadde vært dypt forelsket i hovedpersonen, Troy Bolton. Jeg trengte ikke være bare «ganske sikker» veldig lenge, kjære Dagbok. For da jeg bladde om til neste side, sto det: «Jeg elsker Zac Efron så mye! Han er perfekt og jeg vil gifte meg med han. Jeg skal gifte meg med han!» Jeg ble litt flau idet jeg leste dette, men tenkte for meg selv: Du var bare tolv. Det er ingenting å være flau over. Det er helt normalt at unge jenter crusher på kjendiser. Men så bladde jeg om til neste side. HERREGUD, Dagbok! Jeg ble sjokkert! Jeg ble nærmest traumatisert av å se hva jeg selv hadde skrevet som tolvåring! Det sto: «Jeg vil knulle han så jævlig! Jeg vil ha pikken hans i munnen min.» Og ved siden av teksten hadde jeg tegnet to strekmennesker som åpenbart utforsket en variasjon av sexstillinger. Her er et bilde:

Hvordan kunne jeg de ordene da jeg var tolv? Hva slags menneske er jeg, Dagbok? Og hva skjer med de tegningene?? Jeg har en eksistensiell krise akkurat nå. Jeg må fortelle noen av vennene mine om dette. Sol, Sofie og Hani er de første på listen.

God natt, Dagbok.

22. mai 2014

Kjære Dagbok. Siden du er ny, kjenner du meg ikke ennå, naturlig nok. Du fikk kanskje et litt dårlig førsteinntrykk basert på hva jeg skrev i går? La meg introdusere meg selv på nytt. Jeg er en atten år gammel jente kalt A.N.P., født og oppvokst på Vestkanten i Oslo. Jeg elsker blant annet musikk, dyr, natur og barn. Barn er faktisk en av mine største lidenskaper, og et av målene mine i livet er å bli utdannet barnepsykolog. Jeg er medlem av Amnesty, Redd Barna, Natur og Ungdom og Verdens Barn. En av mine andre store lidenskaper er bøker. Jeg elsker å både skrive og lese. Jeg håper også på å få studert fysikk i løpet av de fire neste årene.

Nei, dette begynner å bli ganske kjedelig. Alltid når man skal beskrive seg selv og sine interesser, utelukker man alt som ikke er 6+. Det er litt rart. Jeg merker at denne dagboken ikke kommer til å inneholde lange utredninger om mitt dagligliv. Denne dagboken vil jeg dedikere til alle de merkelige tingene jeg opplever og alle de rare historiene jeg hører av vennene mine. La oss glemme alt det kjedelige. La meg heller sette opp noen beskrivende stikkord som viser hvor dobbeltmoralsk jeg er.

Jeg elsker å lese, og jeg elsker å feste.

Jeg er heterofil, men jeg synes tanken på å utforske jentekropper er en smule forlokkende.

Jeg liker å lære, men jeg synes presset rundt utdanning er et slit.

Jeg kommer mest sannsynlig til å bli psykolog, men jeg skulle aller helst levd av noe kreativt.

Jeg synes politikk er veldig spennende, men utsetter å stemme til siste sekund.

Jeg elsker dokumentarer, men har sett en god del porno opp igjennom.

Jeg misliker hvordan action- og sci-fi-filmer trivialiserer vold, men det er fortsatt en av favorittfilmsjangrene mine.

Jeg elsker yoga, men har ikke gått på en yogatime på fem måneder fordi jeg periodevis er superlat.

Jeg er så komfortabel i joggeklær at jeg har gått på byen i det. Flere ganger.

Jeg er sterkt imot objektivisering, seksualisering og mannssjåvinisme, men hører på mye hardcore rap. Sjekk ut «Smell my dick» og «Girl you stank». Soleklare favoritter.

Jeg har store mengder penklær jeg aldri bruker fordi jeg misliker å pynte meg.

Jeg var kjempeflink på skolen, men skulket ekstremt mye.

Jeg synes romantiske komedier/dramaer generelt er gørrkjedelige, men elsker Music and Lyrics og Love Actually.

Jeg elsker, elsker stand-up, men liker ikke spøker som omfatter incest, overgrep og pedofili.

Jeg elsker å følge en rutine, men får alltid en trang til å bryte den når den går som best.

Jeg er veldig komfortabel med min egen seksualitet og liker å utforske den, men jeg kunne aldri (per dags dato) hatt en one-night stand.

Jeg synes miljøvern er kjempeviktig og plukker ofte opp søppel jeg ser på gata, men jeg klarer aldri å få meg selv til å kildesortere …

God natt, Dagbok.

24. mai 2014

Kjære Dagbok. TMI is coming up. Jeg bestemte meg for å prøve en ny voks for vaginaen min i dag. Denne typen voks heter «hard wax». Du varmer den opp, smører den på huden, den stivner og så river du den av uten å bruke en «strip». Jeg visste ikke om det kom til å fungere, men jeg bare måtte prøve siden jeg er en stor tilhenger av voksing fremfor barbering. Jeg skjønner ikke helt hvorfor jeg foretrekker å ha en hårløs vagina? Jeg liker å tro at det ikke har noe å gjøre med skjønnhetsidealet, men det har det sikkert. Noen ganger lurer jeg meg selv til å tro at jeg ikke kan bli manipulert av media, Hollywood og skjønnhetsindustrien til å hate min egen kropp. Jeg føler at grunnen til at jeg gjør det, er fordi jeg elsker den glatte følelsen når man tar på huden og den er helt hårløs. Så deilig! Uansett. Jeg prøvde denne nye voksen, og den var ganske bra! Etter å ha vokset bikinilinjen og venusberget, skulle jeg begynne å vokse rumpesprekken. Det var seriøst det vanskeligste noensinne. Jeg lå på ryggen med beina opp i været og prøvde å føle meg frem med hendene. Den posisjonen funket ikke så bra, så jeg prøvde heller å ligge på siden mens jeg separerte rumpeballene med en hånd og påførte voksen med den andre. Livet ble med ett et pes. Voksen dryppet overalt og gled inn i rumpehullet mitt til og med. Litt rumpehår ble borte, men jeg må definitivt gå over den igjen i løpet av et par uker. Hele seansen tok rundt to timer (!!) bare for å få vekk alt rundt vaginaen og rumpa. Ble helt utslitt, jeg. Herregud. Det er mye hår der nede.

Det minner meg om en gang jeg satt på et busstopp. Jeg var på vei til Elixia og hadde på meg løpetights. Sola skinte, og jeg følte meg bra siden jeg endelig hadde klart å dra den kvapsete kroppen min ut av sofaen. Men så så jeg ned på lårene mine. Fy faen, lårhårene mine stakk ut overalt gjennom løpetightsen! Det så nærmest ut som om tightsen hadde et tynt lag med pels. Jeg ble litt flau og tok et bilde som jeg sendte til Hani.

Det minner meg om en annen historie! Hani var en dag på besøk i leiligheten jeg bor i sammen med en venninne av meg som heter Nova (jeg kommer tilbake til henne senere) da hun plutselig oppdaget et langt hår som lå i fanget hennes. Hun prøvde å plukke det opp for å kaste det på gulvet da det gikk opp for henne at håret satt fast i huden under stoffet på buksa. Hun «called for my attention» og vi forsto fort at det var et kjønnshår som stakk ut gjennom den svarte OLABUKSA (!!) hennes. Ja, ja, hun er fra Irak, så vi regner med at det er ganske naturlig.

God natt, Dagbok.

25. mai 2014

Hei, min kjære Dagbok! Min aller beste venn, Sol, har fått seg kjæreste. Jeg er så gira på hennes vegne! Kjæresten hennes heter Kim. Hun er veldig søt, morsom og ganske stille av seg. Sol er veldig glad, tror jeg. Jeg forteller deg dette fordi Sols nye forhold minte meg på den lesbiske perioden jeg hadde for et par år tilbake. Ja, du hørte riktig, Dagbok. Jeg har vært på den andre siden, spilt på det andre laget, dødd, kommet til himmelen, funnet ut at det ikke var noe for meg og returnert til jorden. Jeg var seksten år, hadde nettopp kommet ut av et forhold med mitt livs store kjærlighet og var relativt desperat. Jeg er ganske sikker på at typ 70 % av mine nærmeste venner var homofile, og jeg tenkte «don’t knock it until you’ve tried it», ikke sant? Den utkårede het Anja, og hun var, og er, en av mine nærmeste venner. Hun var veldig forelsket i meg, og hun ville veldig gjerne at vi skulle bli sammen. Jeg var så klart ærlig med henne og fortalte at jeg aldri hadde vært sammen med en jente før, at jeg ikke var forelsket i henne akkurat da, men at vi kunne prøve det ut hvis hun ville. Så vi bestemte oss for å prøve det ut.

Gjett hva som skjedde? Jeg fikk fullstendig panikk etter et par uker. Når vi var sammen og hun prøvde å være intim med meg, prøvde jeg alt mulig for å komme meg ut av situasjonen. Jeg ringte Sol en gang faktisk, og ba henne om å komme og hente meg. Jeg var åpenbart ikke en veldig god kjæreste for Anja, i hvert fall ikke når det kom til sånne ting. Det må jeg bare innrømme med en eneste gang. Jeg viste henne så klart hvor glad jeg var i henne og støttet henne og koste med henne, men når det kom til sex, sa kroppen bare nei. Jeg forstår meg ikke så godt på den måten mange folk kommuniserer på når de er i et forhold, heller. Det blir veldig lett et spill, på en måte. Den ene parten i forholdet legger seg følelsesmessig litt under den andre og higer hele tiden etter oppmerksomhet og aksept, mens den andre parten er mer avslappet og da ikke klarer å gi det partneren trenger. Jeg har inntrykk av at denne dynamikken oppstår i mange forhold mellom unge personer.

Anja spurte meg alltid, helt seriøst, de typiske spørsmålene: «Hvordan ser jeg ut i denne kjolen?» eller «Kan du se hva som er nytt ved meg?». Jeg ga aldri det riktige svaret, Dagbok. Jeg knota det til hver gang. Altså, problemet var at jeg ikke bryr meg om hva folk har på seg eller hvordan folk ser ut, spesielt ikke den jeg er i et forhold med. Selv om jeg ikke var forelsket i henne, elsket jeg henne veldig høyt, og hun kunne hatt på seg en søppelsekk for min del. Hun kom alltid til å være den vakreste i verden for meg. Men når jeg ikke engasjerte meg i utseendet hennes, tror jeg at hun trodde at jeg ikke brydde meg eller ikke likte hvordan hun så ut. Det endte alltid med en tragisk krangel hvor hun kunne si: «Du synes ikke jeg er den fineste i verden, du», og jeg svarte: «Hva snakker du om nå?». «Du synes andre jenter er finere enn meg!» Hvorfor driver noen (ikke alle!, slapp av) jenter, og gutter også, på sånn? Hva i huleste? Noen ganger forstår jeg meg ikke på min egen art. Jeg kranglet bare én gang med den andre x-en min (som var en gutt) i løpet av to år, og det varte typ i ti minutter, og så var vi sånn «Unnskyld! Hva krangler vi om egentlig? Samma faen. La oss se en film og hooke». Jeg tror nok jeg er skapt for å være med gutter, og det er jo ganske praktisk i og med at jeg er hetero.

En gang så kom jeg uheldigvis til å si til Anja at jeg ikke er en stor fan av hatter. Bare fordi jeg ikke ville brukt typ en bowler selv, liksom! Det var i hvert fall det jeg mente, men det var min feil at jeg ikke kommuniserte det bra nok til henne. Igjen, jeg bryr meg ikke om hva andre folk går med! Hatter ser til og med så bra ut på andre mennesker at jeg noen ganger, i mangel av selvinnsikt, vurderer å kjøpe en selv. Men det jeg ikke husket da jeg sa dette om at jeg ikke likte hatter så godt, var at Anja hadde et par hatter. Det husket jo ikke jeg siden hun aldri brukte dem! Hun ble ganske fornærmet, Dagbok. «Jeg kan aldri bruke hattene mine igjen fordi du kommer alltid til å synes at det er stygt. Jeg må kaste dem nå og de kostet masse penger!» Hjelp.

Du lurer sikker på hvordan sexlivet vårt var? Jeg må innrømme at det ikke var stort å skryte av, Dagbok. Jeg mener, jeg er ganske sikker på at mitt avanserte nippleplay var relativt tilfredsstillende, men jeg var altfor freaka ut til å gå ned på henne regelmessig. Men, jeg slikka henne typ en gang? To ganger? Vaginaen hennes var veldig herlig. Noen ganger tenker jeg fortsatt på den når jeg onanerer. Er det rart?

Uansett. Forholdet vårt varte i fire måneder før jeg slo opp. Hun er fortsatt en av mine aller nærmeste venner, og hun kommer alltid til å ha en veldig spesiell plass i hjertet mitt. Ingen har noen gang elsket meg sånn som Anja gjorde, og det setter jeg så ufattelig stor pris på. Men jeg kan ikke noe for det. Jeg craver penis. De fleste hetero jenter gjør jo det, og av gode biologiske grunner.

Natta, Dagbok.