En håndbok

© 2020 Kagge Forlag AS

Omslagsdesign: Gisle Vagstein

Omslagsillustrasjon: iStockphoto

Sats og e-bok: Dag Brekke | akzidenz as

ISBN: 978-82-489-2583-5

Medisinske illustrasjoner ved Kari C. Toverud MS CMI (sertifisert medisinsk illustratør)

Forfatteren har mottatt støtte fra Det faglitterære fond og Fritt Ord.

Kagge Forlag AS

Tordenskiolds gate 2

0160 Oslo

www.kagge.no

FORORD

Det eksisterer ingen norm. Aller mennesker er unntak fra en regel som ikke finnes.

Fernando Pessoa

Det mannlige kjønnsorgan er en tidløs kilde til fornøyelse, skam og ikke minst debatt. Men selv om synet på penis har endret seg fra epoke til epoke, og fra kultur til kultur, har organets primære funksjon forblitt uforandret gjennom tretti tusen år, nemlig det å sørge for at vi beveger oss fremover gjennom nye generasjoner. At denne oppgaven også fører med seg nytelse og glede, er egentlig en bonusordning evolusjonen har innført for å motivere oss til å spre genene våre.

Det er lett å tenke at et organ som har vært gjenstand for så mye oppmerksomhet, ikke lenger har noen hemmeligheter. Slik er det ikke. Mange gutter og menn opplever usikkerhet, engstelse og frykt for at noe er galt, eller at de skiller seg ut. Som urolog møter jeg mange av disse. De som lurer på om penis er lang nok, om utløsningen kommer for fort, om kulen i pungen er en kreftsvulst, eller om man må barbere seg nedentil for å få kjæreste. I dag velger mange å spørre doktor Google på internett før de kommer til meg. Det er som regel en dårlig idé. Dagens frie informasjonssamfunn har mange gode sider, men også evnen til å gjøre myter til sannheter.

Mye av det som skrives, sies og menes om penis, tar utgangspunkt i dens funksjon som kjønnsorgan, det er tross alt dette som har gjort den berømt. Men den er i tillegg en viktig brikke i et annet av kroppens organsystemer. Sammen med nyrene og urinblæren utgjør den mannens urinveier, og også i denne rollen støter penis på mange utfordringer. En bok om penis vil derfor ikke være komplett uten en gjennomgang av både de øvrige kjønnsorganene og urinveiene.

Uavhengig av om den brukes til tissing eller formering, er funksjonene resultater av samspill med en rekke andre kroppsdeler, der «alt henger sammen med alt». Slik sett kunne denne boken vært lagt opp på flere måter. Innimellom er det også naturlig å gjenta opplysninger som har vært beskrevet i andre sammenhenger. Forhåpentligvis vil denne overlappingen gi økt forståelse, heller enn å virke repeterende.

Boken er skrevet mot et historisk bakteppe der jeg har forsøkt å risse opp linjer langt tilbake i tid. Jeg har trukket veksler på teorier jeg som hobbyhistoriker har ansett som mest sannsynlige og anerkjente, men som ekte historikere kanskje vil kunne være uenig i. Her tar jeg i så fall gjerne imot korreks.

Jeg håper uansett at eventuelle skjønnhetsfeil ikke vil hindre boken i å nå sitt hovedmål: å bidra til å rydde litt opp i det mannlige kjønnsorgan, skille fakta fra feilinformasjon og ufarlige plager fra mer alvorlige symptomer. Samtidig vil fremstillingen ha et blikk på hvordan slike spørsmål har preget samfunnet gjennom tidene, og håpet er at det som presenteres på de kommende sidene, vil bidra til at litt flere menn slipper å engste seg for ikke å være normal. Det er nemlig de aller fleste, og faller man litt utenom normalen, ja, så er det ganske normalt, det og.

Oslo, desember 2019

Sturla Pilskog

KAPITTEL 1

FRA HULEMALERIER TIL TINDER

Nakenhet blir raskt dagligdags når det stadig praktiseres.

Martha Nussbaum

Vi har alle sett dem: penisskriblerier på offentlige toaletter, togvogner og skolevegger. Dette er en del av en eldgammel tradisjon. I 2004 ble det funnet en stein på den bortgjemte øya Astypalaia der en greker for omtrent 2500 år siden sirlig hadde risset inn et erigert lem sammen med ordene «Her var Nikasitimos og besteg Timiona». Begge er mannsnavn, noe som forteller oss at de gamle grekerne hadde et betydelig mer avslappet forhold til homofili enn det som er tilfelle mange steder i våre dager.

Penis spilte en viktig rolle ikke bare i oldtidens Hellas, men har preget mange kulturer gjennom historien. Dette organet er blitt sett på som et uttrykk for samfunnets styrke og evne til å vokse og utvikle seg. For å nå disse målene måtte folket være i stand til å formere seg. Penis er ikke bare nødvendig for dette formålet, den er også lett å avbilde. Mannens kjønnsorgan ble derfor et synlig tegn på fruktbarhet, utvikling og velstand.

Graffitien på Astypalaia er på langt nær den første illustrasjonen av penis. De eldste huletegningene og helleristningene med slike motiv stammer fra siste del av steinalderen og er dermed opptil førti tusen år gamle.

Kåte romere

Selv om både våre huleboende forfedre og de gamle grekerne tydeligvis var opptatt av det mannlige kjønnsorgan, er de for smågutter å regne sammenlignet med romerne. I de gamle romerske byene kunne man ikke gå mange steg uten å møte på avbildninger og henvisninger til seksualitet og særlig penis.

Romerne hadde et ganske annet syn på nakenhet og seksualitet enn det som preget senere tidsepoker. Gjennom det meste av Romerrikets eksistens ble penis, og da spesielt den erigerte penis, et symbol på styrke og makt. Seksualitet ble sett på som en naturlig del av livet, men også som en måte å utøve dominans på. Frie romerske menn kunne ha sex med stort sett hvem de ville; om det var ektefellen, elskerinnen eller en tilfeldig slave, hadde ikke noe å si. Likekjønnet sex var også i stor grad akseptert. Bare én ting var det viktig å ta hensyn til: Man måtte selv være den aktive parten. Det å la seg penetrere var det samme som symbolsk å gi opp sin innflytelse og makt i samfunnet. For en soldat var straffen for dette den samme som ved desertering – han ble dømt til døden.

Få steder er romernes forhold til sex mer tydelig enn i Pompeii, byen som i år 79 e.Kr. ble begravet i aske i løpet av sekunder da vulkanen Vesuv fikk et voldsomt utbrudd. Da utgravningene startet i 1748, fant arkeologene en by som var frosset i tid, og som fortsetter å gi oss uvurderlig innsikt i dagliglivet til de gamle romerne.

Noe som raskt ble klart, var at Pompeii i sin tid var en ferieby, et sted man dro for å slappe av og drive egenpleie – ikke minst gjennom sex. Overalt i gatene og på husveggene i Pompeii har det blitt funnet inngraverte bilder av erigerte peniser som peker vei til byens svært mange bordeller. I selve bordellene ble det avdekket malerier og mosaikker som overlot lite til fantasien. Bare i bordellet Lupinas, Ulvehiet, finnes over 100 fremstillinger av seksuelle posisjoner og aktiviteter.

Vel så interessant som bildene og mosaikkene er det store utvalget av skriblerier som pryder veggene rundt om i Pompeii. Mange minner ikke rent lite om det vi i dag finner på offentlige toaletter, og viser vel at vi på enkelte områder ikke har endret oss noe særlig på nær 2000 år. Graffitiene skal være skrevet av vanlige romere og varierer fra de uskyldige som «Marcus elsker Spendusa», til de grovere, som «Jeg lå med mange kvinner her» og «Theophillus, ikke utfør oralsex på kvinner opp mot bymuren som en hund!».

I et slikt samfunn er det derfor ikke overraskende at man blant guder for slanger, spedbarnsdødelighet og brutte løfter også finner en egen penisgud, Fascinus. Navnet har satt sine spor i ordet fascinere, fra det latinske begrepet fascinare, som betyr å forhekse eller å bruke magi.

I Romerriket var det vanlig å bruke små smykker utformet som en penis med vinger, en såkalt fascinum. Disse ble gjerne hengt rundt halsen på nyfødte gutter som en beskyttelse mot ondskap og skadelig magi. Den bevingede penis finner man også som innrissinger og mosaikker rundt om i Roma og i andre byer fra denne tiden.

Dick pics

I dag har avbildninger av penis forflyttet seg fra hulevegger og romerske bordeller til Snapchat og Tinder. Det å sende penisbilder, eller dick pics, til vilt fremmede er blitt utbredt.

NRK-programmet Innafor presenterte i 2018 en studie hvor norske personer i alderen 18–30 år ble spurt om sine erfaringer med fenomenet. Her oppga 59 prosent av kvinnene å ha fått slike bilder, og de aller fleste beskrev opplevelsen som uønsket. Samtidig svarte en tredjedel av mennene at de hadde sendt penisbilder, men bare seks prosent innrømmet at de var sendt uoppfordret. Det eksisterer derfor tilsynelatende en viss uenighet mellom kvinner og menn om hva som defineres som en oppfordring.

Tallene fra Norge stemmer ellers bra overens med større undersøkelser fra blant annet USA, og det er ingenting som tyder på at fenomenet dick pics vil forsvinne med det første. Da bør også menn som sender slike bilder, være klar over hva de oppnår. Når de blir spurt, svarer som regel avsenderne at de gjør det ut ifra et ønske om å starte en seksualisert samtale. Tanken hos en del synes å være at hvis én av hundre kvinner reagerer positivt, er det verdt det. Andre forteller også at de er usikre på seg selv og utstyret sitt. Det å sende ut penisbilder og kanskje en sjelden gang få en positiv tilbakemelding blir derfor en måte å bedre selvfølelsen på.

Uavhengig av grunnene til at gutter og menn sender dick pics, kan det være lurt å sette seg inn i hvordan de oppleves av mottageren. Studien viste at nesten 70 posent av kvinnene syntes det var ubehagelig og krenkende å motta slike bilder, kun 12 prosent syntes det var morsomt, og ingen syntes det var seksuelt opphissende. Det å sende penisbilder til personer som ikke har bedt om det, er dessuten definert som blotting, og kan straffes deretter. Så selv om man mener at penis tar seg bra ut foran kamera, kan det være greit å spare slike bilder til noen som faktisk ønsker å se dem.

Det er helt greit å være fascinert av penis, uansett om den sitter på egen eller andres kropp. Og fascinasjonen har altså holdt seg levende siden våre fjerne forfedres tid. Men uansett hvor vakkert penis er pakket inn og presentert: Det som virkelig teller, befinner seg på innsiden.