Åse Røthing

Nå

Kjønn, Heteroseksualitet, Etiske dilemmaer

Unipub forlag 2000

© Åse Røthing og Unipub forlag

ISBN 9788274774254

Henvendelser om denne boken rettes til:

Unipub forlag
Telefon: 22 85 30 30
Telefaks: 22 85 30 39
E-post: unipubf@sio.uio.no

Boken kan også bestilles på www.akademika.no

Omslag: Askim Grafix AS

Det må ikke kopieres fra denne boken i strid med åndsverkloven eller med avtaler om kopiering inngått med Kopinor, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk.

Unipub forlag er en avdeling i Akademika AS, som eies av Studentsamskipnaden i Oslo.

Forord

Kjønn, seksualitet og kjønnsroller er høyaktuelle temaer i viktige debatter. Flere røster heves og høres. Mye viktig sies. Mitt bidrag setter fokus på etiske dilemmaer knyttet til heteroseksuelt (sam)spill og normer for kjønn.

Denne teksten er et lyst- og engasjementsprosjekt. I Uppsala fikk jeg faglig mot og inspirasjon til å skrive. Der var jeg våren og høsten 1999 del av et kreativt, tverrfaglig feministisk miljø på Sociologiska institutionen, ledet av professor Eva Lundgren. Oppholdene var finansiert av Nordisk Forskerutdanningsakademi (NorFA). Teolog Anna Höglund var en uunnværlig samtalepartner i arbeidet med denne teksten, alltid like inspirerende, oppmuntrende og faglig skarp. Sosiologene Lena Berg og Kicki Eriksson kom med berettiget kritikk og fruktbare innspill til første tekstutkast og de har delt raust av sin faglige kompetanse. TAKK, kjære feminist-kollegaer!

Det er et privilegium å få anledning til å skrive akkurat det en har lyst til. Jeg har vært heldig. Forskningsprosjektet Barn og ungdom i spenningen mellom emansipasjon og institusjon ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo, ga meg økonomisk rom til å skrive i to måneder. TAKK til professor Kjetil Hafstad, leder for prosjektet, for tro på idéen min og for oppmuntrende tilrop underveis. En stor TAKK også til Geir Berg for grundige gjennomlesninger og avgjørende innspill i sluttfasen.

Jeg håper denne teksten kan skape noen nye tanker og tolkningsnøkler, noen konstruktive diskusjoner, en og annen utluftende krangel, og ikke minst inspirere til feministisk kamp for gode liv.

Åse Røthing

Oslo, 23. juni 2000

Noen kommer til skade

Dette kan ikke være rett! Noe må gjøres! Har jeg tenkt. Gang på gang. Når jeg har hørt og lest unge kvinners beretninger fra levde liv. Om sjekking, skjønnhetsidealer, slanking, komplekser, frykt for å bli stemplet som «felleshull», usynliggjøring og seksuelle overgrep. Beretningene forteller om unge kvinner som kommer til skade. Da må noe gjøres. Når noen kommer til skade oppstår moralske problemer. Det krever etisk refleksjon.

På seminar i Roma om Kjønn og religion, fikk jeg høre om spanske, katolske kirkefedres idealer for kvinnelig seksualitet på 1500-tallet. Jeg lyttet forundret. De gamle tekstene malte fram bilder som jeg kjente igjen fra nåtidig, norsk kontekst. Jeg hadde intervjuet unge kvinner i tyveårene, som alle var aktive i kristne miljøer i tenårene. De hadde lært at det var viktig å være seksuelt ren og ubrukt. Hvis du ikke var jomfru, var du som en utbrent fyrstikk. Eller en epleskrott (Røthing 1998:107f). Idealene de kjente var som hentet ut fra kirkefedrenes tekster.

I Uppsala leste jeg om tenåringers forståelse av heteroseksuell samhandling:

Om en kille går ut och raggar på krogen, då ses han som macho. Men om en tjej gör det, då är hon en slampa (...) Det er löjligt. För de gör ju samma sak, men ändå blir det bara den ena som blir madrass och slampa och allting. Och han får status i stället (Berg 1999:70f).

Her hjemme hadde jeg intervjuet Julie. Hun vanket på bedehuset på Vestlandet i tenårene:

Hvis jenter ligger med mange gutter, så er de «løse på tråden», mens guttene bare er «erobrere». Sånn følte i alle fall jeg det, og sånn var det med Kjell; han hadde sett på meg og en annen, men han visste at jeg ikke hadde vært sammen med noen, og at hun hadde vært borti en del gutter. Så han valgte meg (Røthing 1998:60).

Den slående likheten forbløffet meg. Unge jenters forestillinger om hvordan «riktige», heteroseksuelle jenter skulle være, hadde påfallende fellestrekk. Enten jentene var «erfarne» og liberale, eller de mente at sex før ekteskapet er synd. Hvis normer for kjønn og heteroseksualitet er så utbredte, sitter så dypt og åpenbart er undertrykkende for jenter og kvinner, hvorfor tar ingen affære? Hvorfor tar ingen ansvar for å få en slutt på dette? Naturligvis. Nettopp fordi normene og forestillingene er utbredte, sitter dypt og handler om makt. Derfor er de vanskelige å ta tak i, vanskelige å komme til livs. Men likevel. Noen kommer til skade. Noe må gjøres. Nå.

Når noen kommer til skade har noe gått galt. Jeg kommer fra en faglig tradisjon som er opptatt av hva som er riktig og galt. Etiske assosiasjoner melder seg derfor raskt. Normer for kjønn er ikke bare provoserende. De er også etisk problematiske. Etiske teorier og feministiske analyser må derfor bringes sammen til konstruktiv samtale.

Seksualitet er et problematisk tema i kristne miljøer. Da jeg skrev hovedoppgave kritiserte jeg av flere grunner tradisjonell forkynnelse om seksualitet (Røthing 1996). Konservativ kristen etikk fokuserer på å utlede gudegitte retningslinjer fra Bibelen. Reglene skal gi klare svar på hva som er riktig og galt. En slik måte å tenke på virker fremmed. Den teologiske tradisjonen jeg er skolert inn i, er mer opptatt av hvordan mennesker kan utvikle etisk skjønn enn av å utlede gitte regler. Allmenne normer og verdier står sentralt; hvordan kan den enkelte bidra til å fremme det gode der hun eller han lever og virker?

Hvordan er det mulig å reflektere troverdig omkring ungdom, seksualitet og etikk? Jeg forsøkte å finne en annen inngang, et alternativ til den tradisjonelle, konservative. Relasjoner og makt står i fokus hos den danske religionsfilosofen Knud E. Løgstrup. Hans etiske tenkning virket som et fruktbart sted å ta sats. Ifølge Løgstrup oppstår det avhengighet og makt når mennesker møtes. Derfor er vi ansvarlige for hverandres liv. Den etiske fordring er knyttet til, springer ut av, den makt som vi har over hverandre. Fordringen krever at vi tar vare på den bit av våre medmenneskers liv som vi bærer i våre hender. Etikk kan forstås som et spørsmål om maktforvaltning; den makt vi har over vår neste skal vi forvalte til hennes eller hans beste. «Vi er hverandres verden og hverandres skjebne» (Løgstrup 1999:37, originalutgave 1956).

Makt er ikke jevnt fordelt. Og makt kan ikke fordeles eller omfordeles uten videre[1]. Kjønn og makt henger sammen. Kjønn melder seg derfor som et etisk viktig og relevant perspektiv. Jenter og gutter sosialiseres etter kjønnede normer som innebærer maktforskjeller. Hvordan kan vi håndtere det i lys av Løgstrups etiske fordring? Når noen utøver makt, tolkes handlingen i lys av normer for kjønn. Det betyr at jenters og gutters maktutøvelse kan oppfattes ganske forskjellig. Hva gjør vi med det? Kulturelle normer for kjønn gjør at hender er kjønnet. Hender som skal bære biter av medmenneskers liv er ikke kjønnsnøytrale. Da kjennes det ikke tilstrekkelig, kanskje ikke en gang relevant, å si at etikk handler om å forvalte makt. Jeg forsøkte å bruke de etiske nøkler jeg fant hos Løgstrup. Men de hjalp meg ikke til å få et skikkelig grep om heteroseksuelt (sam)spill blant unge mennesker. Løgstrups forståelse av makt og relasjoner var utilstrekkelig i møte med mine informanter. For hans etiske modeller framsto som kjønnsnøytrale.

Etiske teorier forutsetter vanligvis at etiske aktører er kjønnsnøytrale. Dersom kjønn likevel nevnes, er det enten som gjennomsyrende eller som noe overfladisk. Når kjønn framstilles som noe overfladisk gir det inntrykk av at kjønn kan ryddes til side; ved hjelp av bevisstgjøring og opprydning kan den «egentlige» kjønnsnøytrale eller kjønnsløse etiske aktør tre fram. Hvis etikken tenker at kjønn er noe som gjennomsyrer oss, blir etikken kjønnsbestemt. Det innebærer at kvinner og menn forventes å gjøre ulike moralske vurderinger helt «naturlig». Fordi de er gjennomsyret av motstående (dikotome) og vesensforskjellige kjønn[2]. Da framstår etikk og moral forutbestemt, biologisk determinert. Jeg forstår det derimot som sosialt konstruert. Etisk og moralsk dannelse inngår i de prosesser og relasjonelle samspill som konstruerer kjønn. Etiske refleksjoner og handlinger er del av en livslang kjønnkonstitueringsprosess i den enkeltes liv. Etikken er verken kjønns(forut)bestemt eller «ren», kjønnsløs. Etiske aktører og teorier er tvert imot sosialt og kulturelt kjønnet.

Når mennesker møtes oppstår makt og avhengighet. Det har sammenheng med menneskers hengivenhet. Ordet hengivenhet kan lett gi assosiasjoner til seksualitet. Den danske etikeren Niels Thomassen er inspirert av Løgstrup. Thomassen beskriver mennesket som et hengivende og maktutøvende vesen; «Andre hengiver sig til mig. Jeg hengiver mig til andre. Den seksuelle hengivelse er måske den mest omfattende» (1993:11). Den etiske fordring er ifølge Thomassen å forvalte hengivelse og avhengighet. Jeg skal ikke drøfte om seksuell hengivelse er den mest omfattende, slik Thomassen antyder. Men at seksuelt (sam)spill er et sentralt etisk tema, mener jeg er åpenbart. Og når mennesker kommer til skade gjennom seksuell (sam)handling, oppstår moralske problemer. Heteroseksuelle (sam)spill er åpenbart kjønnede. Aktørene er kjønnede, spillet er kjønnet. Kjønnede etiske aktører møtes på en kjønnet etisk arena. Derfor kan moralske problemer på den heteroseksuelle arena ikke forstås eller håndteres hvis den etiske aktør og arena tenkes kjønnsnøytral.