Sjamanens reise

Sjaman Durek

Sjamanens reise

Det er mulig å hacke inn
til den bevisste energikilden,
og gjenvinne personlig kraft
som gir indre forvandling
og skaper indre lys.

Oversatt av Kari Kahrs

Forleggerens forord

Denne boken inneholder tekster og betraktinger om helse, personlig utvikling og spiritualitet skrevet utfra et sjamanistisk perspektiv. Sjamanisme er en registrert trosretning i Norge, og således må tekstene, refleksjonene og budskapene i denne boken tolkes ut i fra dette. Sjama nisme finnes i mange kulturer fra alle verdenshjørner, og har en flere ti-tusen år lang historie. Man kan akseptere deler av teksten til Sjaman Durek, eller hele. Dette er en spirituell selv utviklingsbok, og må aksepteres og forstås som det – ingen medisinsk fagbok eller medisinsk bok med råd for sykdomsbekjempelse. Eksemplene i denne boken er fra Sjaman Dureks praksis og erfaring som sjaman.

Jan Mesicek, forlagssjef

Forlaget Lille Måne © 2019

Sjamanens reise

ISBN 978-82-8311-022-7

SPIRIT HACKING

Text Copyright © 2019 by Shaman Durek

Published by arrangement with Ulf Töregård Agency AB,

Originally published in the United States of America

by St. Martin’s Publishing Group. All rights reserved.

FORLAGET LILLE MÅNE AS

Welhavens gate 2, 0166 OSLO

www.lillemane.no – tlf. 22 43 10 70

Sats: Hamar Maskinsetteri

Satt med: Minion pro 10,6/13,575 pt

Omslagsfoto: Daryl Henderson

Omslagsdesign: Julie Sørby

Trykk: Scandbook, Falun

Det må ikke kopieres fra denne boken i strid med Åndsverkloven eller avtaler om kopiering inngått med KOPINOR. Ved sitering i aviser, artikler og annet må kildehenvisning tydelig fremkomme.

Ta kontakt med forlaget for tillatelser.

Tilegnet min far

Innhold

Forord av Dave Asprey

Innledning

Ord og uttrykk

DEL I: Fra mørke til lys

1.Mørkleggingen

2.Den feminine faktoren

Hack: Å justere det indre navigasjonssystemet

DEL II: Omveltning til oppvåkning

3.Å få et bedre overblikk over virkeligheten

Hack: Å se i ild

Hack: Sjamansk oppmerksomhet

4.Å fremsnakke seg selv

Hack: Sjamansk inngytelse av kjærlighet til selvet

Hack: Sjelesnakk

Hack: Alter for kjærlighet til selvet

Hack: Å unngå hjerneforurensning

5.Å drømme større

Hack: Snakk som om fremtiden allerede er her

Hack: Å drømme større

Hack: Sjamansk inngytelse av penger

Hack: Takknemlighetsofringer

Hack: Å manifestere gigantisk

6.Å ta ansvar

Hack: Kom deg inn i lyset, ånd

Hack: Å tappe medisinen fra vår egen lidelse

Hack: Å respondere med kjærlighet

Hack: Morgenskyggens dans

Hack: Skyggedans fra øyeblikk til øyeblikk

Hack: Skyggedans: Hvorfor i helsike gjør jeg alltid dette mot meg selv?

7.Å tre inn i det ukjente

Hack: Bedøm ikke

Hack: Å tre inn i det ukjente

Hack: Bruk frykten din

Hack: Vandringen

Hack: Stikk hull på den sosiale boblen din

8.Forbindelse

Hack: Et alter for forfedrene

Hack: En bro til forfedrene

Hack: Sjamansk harmoniserende ninja-trolldom

Hack: Skrubbing av det andre chakraet

9.Litt mer forbindelse

Hack: Å logge seg inn på naturen

Hack: Å bli jordet

Hack: Sjamanisme som løsning på energetiske forstyrrelser i byområder

Hack: Å vekke syntesen

Hack: Gi lyd til smerten din

DEL III: Den gigantiske æraen

10.Stig om bord i lystoget

Forfatterens takk

Forord

Har du noensinne sett filmer som e Matrix eller Mission Impossible? Filmer der en av karakterene har en egen evne til for eksempel å hacke seg inn i en datamaskin, en oppgave som virker nærmest overmenneskelig? Det er en gjenspeiling av den verden vi lever i, der noen er fantastiske kunstnere, enkelte kan synge som ingen andre, atter andre kan skape på internett eller utvikle raketter som kan gå til månen. Andre igjen kan spille basketball bedre eller løpe raskere enn alle andre.

Kanskje tror du, slik det er fastslått i uavhengighetserklæringen, at «alle menn er skapt like»? Eller mer spesifikt: «Alle mennesker er skapt like», når man tar med i beregningen de 51 prosentene av menneskeslekten som er kvinner?

Dette er ikke sant. Vi har like rettigheter, men enkelte er sammensatt slik at de blir eksepsjonelle på en helt spesiell måte. Jeg har studert disse menneskene i tjue år, på min vei til å bli bedre og kunne yte mer via alle tenkelige metoder. I begynnelsen innebar det at jeg foretok meg ting som er ment å fungere. Jeg trente jevnlig. Jeg forsøkte dietter som ikke fungerte. Jeg jobbet mer for at jeg kunne skaffe meg de tingene som skal gjøre oss lykkelige. Jeg studerte. Jeg presset meg selv. Jeg la meg sent. Jeg tok en Ivy League MBA. Jeg hadde tjent seks millioner dollar før jeg fylte tjuesju. Dessverre var jeg utslitt og ulykkelig. Jeg trodde at det var hjernen min som hadde kontrollen over lykkefølelsen min. Jeg visste ikke at det fantes emosjonelle og åndelige elementer som kobler til det vi bærer i oss som er spesielt.

Til slutt hadde jeg brukt mer enn en million dollar på å forbedre biologien min på alle nivåer, fra grunnleggende cellenivå til de høyeste åndelige nivåene jeg klarte å finne frem til. Underveis skapte jeg det moderne feltet biohacking, som ble lagt til i Merriam-Webster Dictionary som et nytt ord i språket vårt. Det omfatter kunsten og vitenskapen som handler om å forandre omgivelsene i og utenfor kroppen vår slik at vi kan ha full kontroll over vår egen biologi. Det ledet meg videre til å skape Bulletproof, firmaet mitt som er viet til å hjelpe folk med å koble seg til den ubegrensede kraften i det å være menneske (og kraften i smørkaffe), som har samlet inn 68 millioner dollar til finansiering av ulike foretagender og servert rundt 200 millioner kopper hjerneoppbyggende kaffe. Jeg har skrevet bøker om hjernen og viljens kraft som har havnet på New York Times’ bestselgerliste. Jeg har intervjuet hundrevis av forskere om bevissthet, om hjernen og om biologi på podkasten min, som har vunnet Webby Award. Og jeg har opprettet et nevrovitenskapelig anlegg for oppgradering av menneskehjernen.

Da jeg gikk tom for oppgaver som skulle fungere for en datahacker som meg, bestemte jeg meg for å forsøke det man ikke mener fungerer. Jeg reiste til Tibet for å lære å meditere hos mesterne. Jeg inntok ayahuasca sammen med en plantesjaman i Peru for tjue år siden, før det var blitt trendy og før det var blitt enkelt å finne frem til dem. Jeg har lært kinesiske energimedisinske teknikker. Jeg har studert sjamanisme, men jeg er ingen sjaman. Det betyr imidlertid ikke at jeg ikke har studert mitokondrier og hormoner og antialdring; sannheten er at disse sakene sameksisterer med alle de åndelige energiene som finnes, og du kan lære å se begge deler.

Jeg lærte også at det finnes noen ganske få der ute som ser ting som andre ikke ser, eller som fornemmer det som er vanskelig å se, og at de gjør det uten å jukse, og at de ser det samme som andre som er som dem. Faktisk har man i alle samfunn fra tidenes morgen studert, finslipt og søkt kunnskap om disse fenomenene. Under mange forskjellige navn har sjamaner reist i åndeverdenen, healet syke mennesker, funnet igjen tapte sjeler, tolket drømmer, og bare visst ting uten vitenskapelige forklaringer. Virkelige forskere trekkes til disse fenomenene uten forklaringer fordi det er der læring skjer.

Den lokale urbefolkningsgruppen, cowichan-stammen, som holder til i nærheten av der jeg bor på Vancouver Island, har faktisk en muntlig historie som strekker seg mer enn ti tusen år tilbake i tid. En historie om medisinmannen deres som drømte om en stor tidevannsbølge. Han sa til landsbyboerne sine at de måtte komme seg opp i kanoene og padle ut i havet. De red over toppen av kjempebølgen før den brakk, en bølge som utslettet mange fra de fleste andre stammer på øya idet den omformet landskapet til slik vi kjenner det i dag. Hvordan kunne han vite det? Er det mulig at noen av oss kan vite på samme nivå?

Ikke bare er det mulig. I dag finnes det undersøkelser som viser at mennesker er i stand til mer enn vi tror. Jeg er så heldig at jeg kjenner en rekke spesielle personer; noen av dem kaller seg sjamaner, og noen av dem bare vet at de kan utrette eller se ting som de fleste andre ikke er i stand til. Jeg er også blitt kjent med et stort antall personer som har et inderlig ønske om å bli et av disse spesielle menneskene. Å kunne henge opp et skilt der de kaller seg sjaman, og til og med tilegne seg noen av de ferdighetene som fullt utviklede sjamaner innehar.

Det finnes mange som kan dunke. Det finnes ikke så mange som Michael Jordan.

Sjaman Durek er uvanlig i det at han kommer fra en blanding av flere sjamanske slekter – og at han har en sterk evne til å koble seg til fenomener som jeg ikke er i stand til å forklare. Jeg har sett øynene hans rulle bakover i hodet idet han begynner å snakke språk som han ikke kan. Det er ikke babling, han snakker språkene flytende og han veksler raskt mellom dem idet han formidler healingteknikker.

Han er ganske enkelt sterkt tilkoblet en verden som finnes omkring oss, men som for det meste er usynlig. Slik har han vært fra han ble født. Det er derfor han er unikt utrustet til å formidle en visjon av verden som kan bli til fordel for deg på en svært kraftfull måte, en visjon der ånden din er reell og har like stor betydning som hjernen og kroppen din.

Du kan gjerne kalle ham en spirit hacker. Det gjør jeg.

– DAVE ASPREy,

grunnlegger av Bulletproof,

forfatter av Head Strong og e Bulletproof Diet,

begge fra New York Times’ bestselgerliste

Innledning

Det kom som et sjokk da jeg faktisk døde, selv om medisinkvinnen hadde advart meg to dager i forveien. Som en livskraftig tjuesjuåring var det vanskelig å begripe min egen dødelighet mens jeg gikk i lære hos sjamanske eldre i jungelen i Beliz. Men da anfallene slo til, organene mine sviktet og min døde bestemor viste seg ved sykesengen min for å fortelle at jeg måtte slappe av i smerten og la døden ta meg – vel, da ble jeg slått i bakken, om du skjønner hva jeg mener.

Å dø var et av overgangsritualene mine som sjaman – en av de brutale innvielsene som brøt ned kroppen min, tilintetgjorde egoet mitt og oversvømte bevisstheten min med hellig lærdom, leksjoner og innsikt og opplysthet som snudde opp ned på virkelighetsforståelsen. Opplevelsen etterlot meg hudløs og ydmyk. Den styrket evnene mine, befestet min åndelige hengivelse, og gjorde meg dermed i stand til å gjøre mer for menneskeheten og kloden – alt dette skjedde først etter at jeg hadde våknet fra koma, healet hjerneskaden min og lært meg å gå på nytt.

Selv om jeg studerte og praktiserte sjamanisme helt siden forfedrene først begynte å oppsøke meg da jeg var barn, ble alt likevel forandret da jeg døde. Da jeg døde, ble sjamanens merke uutslettelig etset inn i kroppen min, i sinnet mitt og i ånden min. Til tross for New Age-slagord som hevder det motsatte, blir man ikke sjaman bare fordi man tar seg en tur til Peru, kjøper en poncho, synger noen sanger om hellige planter og lærer hvordan man blander en frodig ladning med ayahuasca. Du blir sjaman fordi åndene velger deg som sjaman.

Sjamanisme for nybegynnere

Sjamaner har vært en integrert del av alle stammer og kulturer, helt siden de første menneskene satte sin fot på jorden. Ordet «sjaman» betyr «en som vet». Sjamaner samler sin kunnskap ved at de reiser mellom dimensjoner og fungerer som sendebud mellom den fysiske verden og åndeverdenen. Til beste for hele stammens helse og velvære, benytter sjamanen et bredt utvalg åndelige virkemidler og teknikker for å kommunisere med ånder, forfedre, elementer og alle slags usynlige energier, eksistenser og intelligenser.

Sjamaner oppfatter virkeligheten gjennom et utvidet perspektiv der man erkjenner livskraften, det hellige og det guddommelige i alle jordiske livsformer, inkludert dem som finnes i dyreriket og planteriket. Sjamanen er verken bundet av tredimensjonale begrensninger eller de fem sansene. Det er egentlig ingen av oss, men de fleste mennesker er programmert til å fornekte de oversanselige evnene sine, til å fornekte eksistensen av den ikke-materielle virkeligheten og til å fornekte det åndelige helt og holdent. Mest av alt er mennesker programmert til å fornekte sin egen kraft, noe som har ført til at mange er fastbundet til en meget snever og meget begrenset materiell opplevelse av virkeligheten, slik den oppfattes gjennom de tradisjonelle fem sansene.

Ettersom sjamaner oppfatter virkeligheten utover denne tredimensjonale konstruksjonen, forstår de at alt har liv, og at alt har intelligens. Det er dermed ikke sagt at alt har evnen i seg til komplekse kognitive utvekslinger. La oss ikke gli over i det latterlige. Jeg kommer aldri til å føre en dyp samtale om Shakespeare eller om kvantemekanikk med et tre, men trærne står rake, de har dype røtter, og de har på sitt vis mye visdom å formidle. Sjamaner benytter åndelige virkemidler for å få tilgang til visse åpninger i oppfattelsen som gir oss muligheten til å kommunisere og dele forbindelser med de øvrige intelligensene som deler planeten sammen med oss.

Dette er ingen ayahuasca-greie

Nå for tiden er det mange som forveksler sjamaner med personer som har oppkalt seg etter åndedyret sitt, som bærer perler og brenner palo santo og gir plantemedisin til folk. Jeg har ikke tall for hvor mange som automatisk går ut fra at jeg gir folk en rus, når de får vite at jeg er sjaman, hvilket jeg ikke gjør.

Faktisk finnes det mange forskjellige typer sjamaner. Rotsjamaner, arbeider spesielt med rotmedisiner og rotånder. Vannsjamaner, som blant annet finnes i Indonesia, arbeider kun med elementet vann og med vannånder. Det finnes sjamaner som tilbyr stoffer de utvinner av dyr. Og ja, det finnes sjamaner som arbeider med psykoaktive planter – planter som åpner visse porter i oppfattelsen som gjør det mulig å kommunisere med ånden – planter som peyote, iboga, san pedro-kaktus og ayahuasca.

Nå som plantemedisin blir stadig mer på moten og ayahuasca er siste skrik, dukker alle disse folkene opp som tilbringer helgen iført hvitt, inntar psykedeliske stoffer, spyr i bøtter og har overveldende opplevelser. De kommer storøyde og strålende ut etter seremonien med et lykksalig smil, en fantastisk kjærlighet til menneskeheten og jorden og en dyptgripende forståelse av den gjensidige sammenhengen mellom alt som er. Så forteller de vennene sine om den fantastiske, mystiske opplevelsen og mottar åndelig kred, og sosial prestisje. Men, et par uker senere, setter noen en stopper for aktiviteten, og all helligheten forsvinner idet de viser fingeren etterfulgt av et inderlig: «Dra til helvete!»

Folk bruker ikke plantemedisin på riktig måte. Tradisjonelt sett gir sjamaner plantemedisin for å aktivere visse portaler, visse bevissthetsformer og visse oppfatninger. Ikke for at folk skal krysse av forsetter, eller for å gi dem noe de kan skryte av i middagsselskaper, eller noe som bare gir dem en skikkelig heisatur. Plantemedisinen er der for å vise oss hva som er mulig når vi engasjerer oss utover de kunstige begrensningene som vi har tillatt å forme virkeligheten vår. Den er bare et inngangsparti, plantemedisinen er ikke et oppholdssted.

Mange forveksler plantemedisinene med de bevissthetstilstandene de fremkaller, og de utvikler en avhengighet av disse medisinene. Som om de skulle være den eneste måten å få tilgang til disse tilstandene på, som om tilstandene ikke allerede bor i dem og som om de ikke skulle kunne fremkalle dem når som helst. Dette er svært begrensende for folk som dermed blir avhengige av plantemedisinene og sjamanene, som de plasserer på en pidestall og tilber som om de skulle ha vært selve gullkalven.

Vær din egen fordømte guru

Sjamaner er ikke guruer, og sjamaner er garantert ikke perfekte. Mange åndelige lærere får det til å virke som om de har skjønt alt, som om de skulle være høyerestående eksperter i fullkommen menneskelig legemliggjøring. At de aldri snubler, aldri promper og er aldri urimelig harde mot seg selv. Det er bare tull. Hvis du befinner deg i en biologisk romdrakt – det er det jeg kaller kroppen – da vil du gå på trynet på et eller annet nivå. Vi lever jo i dualitet, folkens! Og det betyr at vi er i nærkontakt med reelt mørke, og med reelle utfordringer – alle sammen. Ettersom jeg har sjamanske virkemidler – for ikke å snakke om åndene og forfedrene – å støtte meg til, er jeg kanskje dyktigere enn de fleste når det gjelder å håndtere mørket og livets utfordringer. Men det betyr ikke at jeg ikke blir påvirket av de samme utfordringene som hjemsøker resten av menneskeheten. Det betyr ikke at jeg aldri blir sint, eller at jeg aldri faller ut av rollen, eller at jeg aldri blir involvert i mønstre som står i strid med det som er til det beste for meg. Jeg er like menneskelig som alle andre.

Men de fleste liker å tilbe gullkalven sin og derfor er de raske til å sette sjamanen på en pidestall. Det er virkelig irriterende. Hvis du har tenkt å sette meg på en pidestall, bør du helst klatre opp på din egen pidestall, slik at vi kan møtes ansikt til ansikt, for jeg kommer ikke til å anstrenge nakken for å snakke ned til deg. Enten stiller du opp som min likesinnede, eller så lar du være å stille opp. Jeg er ikke her for å være guruen din. Vær din egen fordømte guru!

Åndesjamanisme

Jeg er det man kaller en åndesjaman. Åndesjamanisme er en av de eldste sjamanske tradisjonene på jorden, noe som er årsaken til at overgangsritualene våre generelt sett er så intense (du husker jeg nevnte at jeg bokstavelig talt døde?). Åndesjamanene er ikke avhengige av medisiner eller planter eller av andre jordiske virkemidler for å utføre healingen sin. Vi går direkte til kilden. Vi går direkte til åndene.

Hver eneste livsform på jorden har en ånd. Åndesjamaner utvikler forholdet til disse åndene for å legge til rette for klar kommunikasjon i tider preget av nedbryting eller ubalanse, slik at de kan avgjøre hvilke justeringer som må foretas for å gjenopprette harmoni til skapningen eller situasjonen.

Da forfedrene oppsøkte meg mens jeg fortsatt var barn og de begynte å gi meg opplæring i sjamanisme, tok de meg som oftest med til forskjellige riker. Slik at de kunne presentere meg for åndene og slik at jeg kunne komme i gang med å utvikle mitt eget forhold til dem. En stor del av sjamanopplæringen min dreide seg om å bygge nettverk med åndene – ganske enkelt for å bli kjent med dem og lære om energien deres, og tilby min støtte til dem i deres riker, på samme måte som jeg lærte å påkalle deres støtte for å hjelpe mennesker i denne dimensjonen.

I stedet for at de gjør seg avhengige av en plante, en tromme eller en pusteøvelse for å koble seg til åndeverdenen, lever åndesjamanene i alt vesentlig i denne verdenen 24 timer i døgnet. Når jeg arbeider med mennesker og blir åndeverdenens kanal, strømmer alle mulige forskjellige skapninger og energier gjennom meg. Derfor kan jeg i ulike seanser synge, danse, tale i tunger, eller skape former eller mudraer med hendene. Jeg kan be på språk jeg aldri har studert. Jeg kan kanalisere en afrikansk eldre eller en asiatisk munk, et stammemedlem fra de australske urinnvånerne eller en tibetansk religiøs lærer. Sjamaner er som åndelige kanaler. Vi diskriminerer ikke, verken når det gjelder kulturer, religioner, tradisjoner eller eksistenser i andre dimensjoner. Vi er særdeles utviklet.

Selv om du ikke er så hypp på det, betyr ikke det at åndeverdenen ikke fns

Mange har problemer med å begripe det jeg holder på med, og den måten jeg engasjerer meg i virkeligheten på. De har ingen referanserammer når det gjelder ånder og usynlige energier, og de har ikke noe rammeverk når det gjelder persepsjon og eksistens i andre dimensjoner. Vi kan egentlig ikke bebreide dem. Dette er jo ikke noe vi lærer om på skolen. Barn lærer kun om den materielle virkeligheten slik den oppfattes gjennom en meget begrenset, tredimensjonal linse som bare fanger opp en ørliten del av hele bildet. Men selv om vi ikke har lært noe om åndeverdenen, og selv om vi ennå ikke vet hvordan vi skal oppfatte den, eller ta oss frem i den, betyr ikke det at åndeverdenen ikke er et faktum. Det betyr bare at vi ennå ikke har skaffet oss kunnskap om den.

Avstamningen min er mystisk som bare f…

Oldemoren min, Mamal, begynte å oppsøke meg i drømmene mine da jeg var fem år gammel, men mamma sa det var allerede fra jeg var tre. Jeg var ikke som de andre barna, for jeg pleide å gå bort til fremmede i butikken og omfavne dem mens jeg stakk hull på alle problemene deres og sa at jeg var glad i dem. Selv om de tradisjonelle sjamankreftene mine kommer fra fars side av familien, stammer moren min fra en lang slektslinje med norske orakler og amerikanske-indianske medisinmenn og -kvinner. Hun er ikke ukjent med åndeverdenen og forteller at de åndelige evnene mine begynte å gi seg til kjenne allerede på et tidlig tidspunkt.

Mamal var en kraftfull medisinkvinne fra Ghana, der hun arbeidet med ånder, urter og musikk i tjeneste for stammen sin – en blanding av tradisjonene mende, yoruba og bantu. Da slavehandlerne infiltrerte de afrikanske stammene, flyktet Mamal til Haiti, der hun studerte hekseri og ble spiritist før hun endte i New Orleans. Mamals sjamankrefter er legendariske i familien min. Jeg har hørt utallige historier om de mirakuløse healingene hun utførte. Far fortalte meg at da han var barn i New Orleans, sto folk i kø rundt hele kvartalet for å treffe henne. Mamal fikk dem til å legge seg på et trebord som sto midt i healingrommet hennes, og så gned hun hendene sine inn med olje og forskjellige urter mens hun ba og sang. Deretter spyttet hun i hendene sine og gned dem sammen mens hun beveget dem frem og tilbake over personens kropp og sang til åndene. Mamal sang og danset mens hun gned seg i hendene, gned seg i hendene og gned seg i hendene. Deretter smekket hun til personen, og hun fortsatte å smekke til vedkommende; og for hvert smekk begynte de å riste, og de hostet, og innimellom kastet de opp i en metallbøtte som Mamal hadde stående under bordet – og så var de helbredet. Det spilte ingen rolle hva slags sykdom det var snakk om. Dette var Mamals teknikk og åpenbart utrettet den undere når det gjaldt å heale alle slags ubalanser. Det skal medgis at det var en annen tid. I dag kan man ikke bare smekke folk friske. Den slags går bare ikke lenger.

Mor er en kraftfull seer og en kilde til visdom. I sine dypeste røtter har hun urgammel åndelighet fra vikingene. Hun ble avvist av stefamilien sin i tidlig alder fordi hun var hvit og de var sorte. Så mor tilbrakte mesteparten av barndommen sin som lærling hos en kvinne hun kalte sin åndelige mor – en rumensk sigøyner som underviste moren min i hvordan man ser, kjenner og arbeider med energi, helt fra hun var åtte år gammel. Mor sier hun visste at jeg kom til å bli en kraftfull sjaman, allerede da hun bar meg. Forfedrene mine kom til mor da hun var gravid og lærte henne religiøse sanger. Sangene sang hun for meg mellom bønner. Hun forteller at forfedrene mine også ledet henne til å plassere visse kraftgjenstander i barneværelset mitt: trommer, som skulle lære meg mende-stammens musikk; ær, som skulle lære meg å fly, slik at jeg alltid kunne heve meg over den jordiske verden og et spesielt teppe, vevd i Afrika, hun sier jeg pleide å knele på for å be og meditere da jeg bare var en smårolling.

Kallet

Forskjelllige dype åndelige krefter strømmer i slektslinjen min. Så jeg syntes ikke det var rart at døde slektninger og fremmede ånder dukket opp i rommet mitt om natten og snakket til meg. Jeg trodde alle hadde slike opplevelser. Helt til jeg ble frosset ut av det gode selskap av unger som faktisk ikke hadde slike opplevelser, og som derfor ekskluderte meg og mobbet meg.

Ofte tenker folk på spøkelser, onde, gjennomsiktige eksistenser som leviterer over bakken, når jeg snakker om ånder. Men det er ikke slik åndene viser seg. Åndene ser nøyaktig ut som vanlige mennesker, bortsett fra at de innimellom kan bli avslørt av klærne de har på seg og tingene de bærer. Det var derfor jeg av og til ble skikkelig forvirret som barn. Jeg kunne våkne og se en afrikansk mann med en krone av steiner og en kappe av rød fløyel som bare satt i stolen min og stirret på meg. Eller jeg kunne komme inn på rommet mitt og oppdage en viking iført dyreskinn som kastet knokler på gulvet mitt, mens en innfødt kvinne sto bak ham og pekte på formasjonene som knoklene dannet på teppet, mens de forsøkte å undervise meg i spådomskunst. Jeg hadde funnet ut at andre ikke kunne se åndene, bortsett fra noen ganske få i familien min som levde i tråd med de gamle måtene, men jeg visste ikke selv hvordan jeg skulle håndtere dem.

På et visst punkt ble kreftene mine bare sterkere og sterkere. Jeg forsto at jeg måtte gå i lære for å klare å ta meg frem i disse verdnene og håndtere de opplevelsene jeg hadde stadig flere av. Jeg så farger omkring mennesker. Jeg hadde begynt å føle andres emosjoner og høre andres åndeveiledere, noe som utviklet seg til å bli både støyende, distraherende og overveldende. For ikke å snakke om at jeg begynte å se virvlende lyskuler som forsvant inn i veggene i forskjellige deler av hjemmet mitt. De var åndeportaler, men det forsto jeg ikke den gangen. Jeg gikk på barneskolen. Jeg visste ikke engang hva en åndeportal var, og slett ikke hvordan man skulle forsikre seg om at den var korrekt forseglet.

Jeg sa til pappa at kreftene mine var i ferd med å bli sterkere og at det var på tide at jeg kom i gang med opplæringen min. Han spurte om jeg hørte forfedrenes stemmer, og om de hadde begynt å be meg om å gjøre noe for dem. Da jeg svarte ja og fortalte at forfedrene ba meg om å gjøre mye forskjellig, sa far at han også pleide å høre forfedrenes stemmer. Det var da bestefar Leon begynte å kalle meg djevelens barn. Og det var da julingen begynte.

Den gangen på lekeplassen …

Da jeg var ganske liten, kanskje sju eller åtte år gammel, og lekte sammen med noen unger i frikvarteret, så jeg plutselig at en av jentene kastet opp blod og at alt håret hennes falt av. Jeg ble så redd at jeg begynte å skrike; jeg skrek og skrek. Det ble stor oppstandelse, og jenta og jeg ble tatt med til rektors kontor, der vi måtte vente til foreldrene våre kom og hentet oss. Da foreldrene mine kom, presset rektor meg til å forklare hvorfor jeg skrek så forferdelig. Da jeg til slutt ga etter og fortalte hva jeg hadde sett, begynte både moren og den lille jenta å gråte.

«Barnet mitt har leukemi!» hulket kvinnen.

Far kom seg på bena i en fart, grep tak i armen min og sa: «Vi må gå nå.» I all hast fikk han oss ut av døren og praktisk talt slepte meg tvers over parkeringsplassen til pickupen sin.

«Du tiltrekker deg oppmerksomhet,» snerret han da vi satt i førerhuset. «Folk kommer til å få vite om kreftene dine. Du får ikke lov til å bruke dem. Det er onde krefter. Du må stenge av for dem.»

Siden vi nedstammer fra en lang slektslinje med sjamaner, visste både bestefar og far alt om vanskelighetene langs sjamanens vei. Pappa gikk i lære hos sin bestemor (mamal) og hos tanten sin – begge praktiserte sjamanisme i new Orleans. Derfor hadde han personlig vært vitne til de prøvelsene jeg ville bli nødt til å utholde om jeg skulle velge å tre inn i kraften min. Han visste at jeg ville bli vanæret og frosset ut av det gode selskap fordi jeg var annerledes. Og selv om han aldri ville ha innrømmet det, var han skrekkslagen over de kreftene han selv hadde undertrykt hele livet. Det gjorde ikke saken enklere at jeg ifølge fars religion var ond, noe som var årsaken til at han forsøkte å denge kreftene mine ut av meg som best han kunne. I store deler av barndommen var jeg blodig og forslått og jeg fikk gjentatte ganger høre at jeg var ond og at jeg var en forbannelse fra djevelen.

Men forfedrene insisterte stadig på at jeg måtte komme i gang med opplæringen min; jeg ble bokstavelig talt oversvømt av ånder dag og natt. Derfor trådte mor inn på mine vegne (hun hadde skilt seg fra far og flyttet til New York da jeg var tre år gammel) og forlangte at far skulle gi meg lov til å starte opplæringen min i sjamanisme og i åndens metoder.

Opplæring i sjamanisme: De første årene

Det var da forfedrene begynte å sende lærere, mentorer, healere og eldre i min vei. Det var da jeg begynte å lære hvordan jeg skulle ta meg frem i åndeverdenen, at strømvirvlene i huset mitt var portaler til ånden og at jeg fant ut hvordan jeg kunne lukke og forsegle dem. Noen av lærerne mine var inkarnerte, noen av dem var ånder. Dette er det unike ved sjamanismen – opplæringen og praksisen skjer både i det fysiske riket og i åndens riker. Sjamaner lærer av fysiske lærere og av ånder som dukker opp om natten i mange forskjellige former. Åndene kan for eksempel komme i form av en indiansk høvding, en egyptisk tempelvakt, eller en kvinne med slangekropp som rister deg ut av søvnen for å overbringe et budskap til deg. De kommer for å lære deg en bønn, eller fordi tiden er inne til at du skal lære å påkalle vinden eller for å få deg til å gi et offer til et tre sju kvartaler unna når klokken er to om natten og det høljer ned.

Åndene arbeider ofte side om side med fysiske lærere. En gang inviterte en jente fra skolen meg hjem til seg etter skoletid. Moren hennes, Diana, var en heks, og hun sa at forfedrene mine hadde oppsøkt henne og bedt henne om å gi meg opplæring i mørkets kunster – ikke fordi de ønsket at jeg skulle praktisere dem, men for at jeg skulle vite hvordan jeg kunne beskytte meg når jeg støtte på dem. Diana ga meg bøker som jeg gjemte under madrassen for at ikke far og stemoren min skulle slå meg.

Tanten min, Hazel, som praktiserte de gamle metodene fra Haiti, underviste meg i all hemmelighet. Hun visste hvor sterkt far fryktet kreftene i familien, og ga meg alltid denne påminnelsen: «Ikke si noe til faren din.»

Tante Hazel lærte meg hvordan jeg skulle ri på pusten min inn i åndeverdenen, der jeg kunne opprette kontakt med de forfedrene og åndene som den dag i dag lærer meg nye saker og ting. Jeg husker godt den første gangen jeg red på pusten min inn i den verdenen. Jeg traff en ånd som ga meg beskjed om å våkne klokken 04.00 og gå til et sted der det var gjørme, vann og fugler. Jeg satte på alarmen, snek meg ut av huset og dro til parken. Der ventet ånden på meg ved siden av et halvt dusin døde fugler ved bredden av dammen. Den sa at jeg skulle begrave fuglene, risse inn sirkler omkring dem med en pinne og sette meg der og meditere over fugleenergien. Da jeg gjorde det, fløy fuglene opp av jorden jeg hadde begravd dem i og rett inn i kroppen min, der de gjennomsyret meg med energien sin. Den opplevelsen lærte meg å ta meg frem i åndeverdenen ved å fly, samtidig som jeg utvidet synet mitt betraktelig og oppfattet åndenes rike på en annen måte.

Dessverre ventet far på meg da jeg kom hjem med gjørmete sko og skitt under fingerneglen. Jeg måtte tåle enda en omgang med juling for at å ha sneket meg ut, og for å ha praktisert de kreftene han stadig ba meg om å stenge av for.

Sjamanopplæringen er svært allsidig og særdeles inkluderende

Ettersom åndesjamaner arbeider med ånder fra alle kulturer og alle tradisjoner fra hele verden og på tvers av alle tidslinjer, må de i tillegg til sin egen stamme og herkomst også studere andre folkeslags kulturer, religioner og filosofier. Jeg reiser fremdeles verden rundt og studerer andre kulturer, andre religioner og andre sjamanske tradisjoner. Jeg lærer hele tiden, er alltid under opplæring, og jeg strekker meg alltid.

Familien min har bakgrunn fra vestafrikanske stammetradisjoner, fra Toscura i Colombia og fra skandinaviske tradisjoner. Derfor har selvfølgelig forfedrene mine gitt meg omfattende opplæring i metoder og trossystemer fra disse områdene. Jeg har også fått opplæring i amerikansk indiansk sjamanisme hos lakota- og cherokeestammene. Jeg har fått opplæring i haitisk sjamanisme, nigeriansk sjamanisme, hawaiisk sjamanisme og i cubansk babalawo, samt i de afrikanske mystiske kuba-tradisjonene. Jeg har studert jødedommen og kabbala hos rabbier i Israel, sufisme i Tyrkia og kristendom, katolisisme og kristen mystikk over hele Europa. I tillegg får jeg opplæring fra ånder fra alle slags kulturer og tradisjoner, religioner og mystiske skoler som veileder meg, gir meg råd og som arbeider gjennom meg – ånder fra maoristammen, eldre fra Valhalla og ånder fra Angola, ailand og Vietnam.

De sjamanske studiene mine har ikke nødvendigvis vært lineære og logiske. For eksempel var det ikke før jeg reiste til Israel for å studere jødisk mystisisme, at jeg virkelig forsto symbolikken i bøkene om svart magi som Diana hadde gitt meg da jeg var barn. Det var under studiene mine av hebraisk og Toraen at jeg forsto kodene som lå skjult i språket og den kraften disse kodene har til å skape, til å ødelegge og til å forvandle.

Da jeg var i Israel, holdt jeg på å bli overkjørt av buss nummer 4. Idet bussen slingret imot meg, fikk en hasidisk mann trukket meg unna og slengt meg mot vinduet i et reisebyrå. Da jeg hadde fått samlet meg og ristet av meg skrekken, oppdaget jeg en plakat i vinduet der det sto «BESØK TYRKIA», og da skjønte jeg hvor ånden ønsket at jeg skulle reise. I Tyrkia tok en nigeriansk sjaman meg med inn i skogen for å delta i en kraftfull seremoni. Da traff jeg en kuba-ånd som lærte meg mye og som fremdeles veileder meg under healingseansene mine og i drømmene.

En stor del av den sjamanske opplæringen og fordypningen min er altså et resultat av at jeg har fulgt tegn. Jeg har benyttet meg av åndens snedige veier, som ikke er like fikse og ferdige som en gjennomsnittlig undervisningsplan.

Den gangen jeg døde i fire minutter

To dager etter at jeg forlot jungelen og hadde fått beskjed om at jeg kom til å dø, våknet jeg midt på natten av at en ånd satt på meg og strakte seg inn i kroppen min. Det neste jeg var bevisst på, var at jeg lå fastspent på en båre i en ambulanse, og at min venn Marcus satt ved siden av meg, og at han så vettskremt ut.

«Hva er det som skjer?» sa jeg med skurrende stemme.

Ifølge legen hadde jeg hatt fem anfall på rad. Merkelig, siden jeg ikke var epileptiker og så langt aldri hadde hatt et eneste anfall i hele mitt liv. Før vi kom frem til sykehuset, ble jeg rammet av to anfall til. Jeg innså at det faktisk skjedde og at jeg var i ferd med å dø. Jeg var skrekkslagen.

En lysende kvinne vandret inn på rommet mitt på sykehuset akkurat idet alt begynte å gløde og bli flytende.

Det kommer til å gjøre veldig vondt, sa hun. Ikke kjemp imot. Bare gi slipp.

Hun forsvant akkurat idet smertene satte inn. Det som føltes som tusen flammende kniver, stakk seg inn i hver eneste kvadratcentimeter av kroppen min. Det skal være dette som skjer når kaliumnivået skyter i været til 10 mEq/L, alle organene slutter å fungere og du er en sjette generasjons sjaman. Ett for ett ble organene mine frakoblet, mens jeg fortsatte å vri meg i krampetrekninger. Da lungene mine sluttet å fungere, begynte jeg å slå meg på halsen med knyttneven mens jeg kjempet for å få luft. I all hast utførte legene en trakeotomi på meg, men ettersom lungene mine ikke fungerte lenger, fikk jeg fremdeles ingen tilførsel av oksygen.

Jeg hørte kvinnens stemme: Elskede barn, gi slipp.

Senere fortalte Marcus meg at mens jeg ble trukket mot den beroligende stemmen, det strålende lyset og den fredfylte energien, kjempet legene og sykepleierne for å holde den rykkende kroppen min nede og presset øyeeplene mine inn i øyehulene igjen.

Gi slipp, barn …

Denne gangen var det bestemors stemme. Det var da jeg sluttet å kjempe imot. Jeg ga slipp, og jeg døde.

Alt ble veldig klart, og veldig vidstrakt. Jeg gikk fra å se taket over hodet mitt til å se hele sykehusrommet, deretter hele sykehuset og parkeringsplassen utenfor, deretter hele kvartalet. Og deretter hele byen. Så var bestemor hos meg. Hun sa at jeg måtte slappe av i smerten, og fortalte meg at alt var bra. Deretter fløt jeg i et svart hav som var gjennomsyret av kjærlighet og energi. Jeg innså at jeg befant meg i min mors livmor, og jeg så at hun fødte meg. Det var en bisarr opplevelse, for jeg var ikke vant til å oppfatte innenfra og utenfra samtidig.

Deretter så og opplevde jeg samtidig hele livet mitt. Jeg var hos hver eneste person jeg noensinne hadde kjent. Jeg så alt jeg noensinne hadde sett. Jeg gjenopplevde hvert eneste slagsmål jeg noensinne hadde havnet i. Ikke bare gjennomlevde jeg hele livet mitt, men jeg så også hvordan hver eneste en av handlingene mine hadde påvirket alle mennesker omkring meg. Bildene og minnene fortsatte å oversvømme sinnet mitt, helt til jeg nådde et punkt da jeg kunne akseptere alt sammen og gi slipp på det i kjærlighet. Det var da jeg ble fullstendig frigjort fra dette nivået.

Jeg ble ett med et utrolig strålende lys som var ren kjærlighet og jeg visste at jeg var hjemme. Jeg befant meg på en strand, uten kropp. Den lysende kvinnen dukket opp igjen og ga meg hendene mine tilbake, men uten knokler i seg, og hun spurte om det var noe jeg lurte på.

«Mye,» svarte jeg, og begynte å kryssforhøre henne om situasjonen her på planeten jorden. Jeg spurte hvorfor mennesker sårer hverandre, hvorfor mennesker lider, hvorfor vi har grenser, hvorfor vi har sykdom og hvorfor vi har krig.

For hvert spørsmål jeg stilte, var svaret alltid det samme: Funksjonsfeil i tenkemåten.

Jeg var oﬃsielt død i fire minutter og tjuefem sekunder, men den tiden jeg tilbrakte på den andre siden føltes som minst tjue evigheter. Etter en lang stund og mange samtaler med mange forskjellige ånder, kom en annen skapning til meg og sa at jeg ikke var nødt til å bli. At jeg kunne dra tilbake til det jordiske livet mitt hvis det var det jeg ønsket. Uansett hvor sterkt jeg ønsket å bli på den kjærlighetsstranden, med de benløse hendene mine og himmelen som utstøtte glade lyder hver gang jeg betraktet den, visste jeg at jeg var nødt til å dra tilbake til jorden for å lære mennesker det jeg selv hadde lært.

Jeg gikk ut i vannet og ble oppslukt av dypet, som jeg nå skjøt gjennom i en vanvittig fart. Jeg stanset rett over jorden og svevde der en liten stund før jeg sank ned gjennom atmosfæren og gjennom taket i sykehusrommet mitt. Der så jeg meg selv ligge under et laken med en kjempemessig kanyle stikkende ut av brystet og en hjertestartermaskin som skaket hele kroppen min med støt på støt. Idet jeg kom tilbake i kroppen, kjente jeg et anfall av smerte og jeg gispet høylytt, akkurat slik folk gjør i filmer når de våkner til live. Jeg ville trekke røret ut av munnen min men innså at jeg ikke var i stand til å bevege verken hendene eller armene – ikke fordi skjelettet mitt fremdeles manglet, men fordi jeg var lammet.

De neste to månedene lå jeg i koma. Da jeg gjenvant bevisstheten, kunne jeg ikke snakke, og jeg var ikke i stand til å bevege meg. Jeg fikk vite at jeg hjernen min var skadet, og at jeg aldri ville komme til å gå igjen. Nyrene mine var i så dårlig forfatning at jeg i de påfølgende åtte årene av livet mitt måtte gjennomgå dialysebehandling – en erfaring som tvang meg til å gjennomgå det verst tenkelige av menneskelig lidelse, og menneskelig håpløshet. Slik ble det mulig for meg å forstå andres smerte på dyptgripende måter som jeg ellers ikke ville ha vært i stand til å forstå hvis jeg ikke hadde gjennomlevd den selv.

Veien til tilfriskning var lang og smertefull. Åndene kom til meg på sykehuset. De forklarte at hjernen er en leder, og at min hjerne formidlet mangelfulle budskap. De forklarte at hvis jeg ønsket å bli frisk og hvis jeg ønsket å heales, så måtte jeg begynne å tenke med den vidtfavnende sjelen min og ikke med den begrensende hjernen. Jeg tok det de sa til mitt hjerte og arbeidet flittig hver eneste dag for å heale kroppen min ved hjelp av tanker og ord. Mot alle odds klarte jeg å bevise at alle legene hadde tatt feil og jeg opplevde en omfattende og fullstendig helbredelse, ene og alene fordi jeg hadde lært meg selv å tenke på riktig måte.

Profetien

Mens jeg var død, og mens jeg var sammen med åndene på stranden, viste de meg dette helt ekstraordinære øyeblikket i menneskenes historie: den planetariske innvielsen som vi, som et globalt borgerskap, ferdes i akkurat nå.

I mange tradisjoner fra sjamanismen, fra ulike stammer og urbefolkninger finner vi profetier om denne storslåtte overgangstiden for vår art. Den kalles den store omveltningen, det mørke punktet før daggry, terskelen, da menneskeheten tvinges til å våkne fra sin slummer, atskilthet og sine destruktive handlemåter. Å ta et bevisst valg om å utvikle arten og planeten, eller å gå til grunne.

Jeg kaller det mørkleggingen. Mørklegginger er sentrale øyeblikk som krever kvantesprang i utviklingen for å sikre artens overlevelse. Det er kritiske øyeblikk når det handler om å synke eller svømme. Disse oppstår når planetariske tilstander når ekstreme nivåer av ubalanse, når store mengder av befolkningen står fast og har stagnert i sin evne til å gjenkjenne de virkemidlene og den kunnskapen de allerede har i seg. De evner ikke å foreta dramatiske og nødvendige forandringer når det gjelder å bidra til fortsatt eksistens og tilpasning for sin art.

Mørkleggingen

Mørkleggingen er her for å kaste lys over alt som er ødelagt, som er i ubalanse og ute av harmoni – ikke bare i oss selv som individer, men også ute i verden. For tiden gjennomlever vi en periode med stor løsrivelse som gjør at vi er vitne til urovekkende mønstre i klimaet, naturkatastrofer i stor skala og et enormt omfang av sosiale, politiske, kulturelle og teknologiske omveltninger.

Mørkleggingen er en korsvei. Tiden er inne for at vi betrakter det kaoset vi har skapt på planeten vår, i systemene våre og i samfunnet vårt. Det er endringer som må foretas og vi må erne ulikheter hvis vi skal overleve. Vi står på randen av en bemerkelsesverdig overgang som er en forberedelse til å endre menneskehetens bane og menneskehetens måte å fungere på, på ganske enorme måter. Mørkleggingen inviterer oss til å ta en avgjørelse når det gjelder om vi skal fortsette å motarbeide oss selv i tankene og fortsette å drive planeten inn i mørket. Eller om vi skal konsentrere tankene våre i retning av det oppbyggende og ta ansvar for oss selv og for den situasjonen vi befinner oss i her på jorden, og favne lyset. Det er en både personlig og felles beslutning, for den eneste måten vi kan forandre verden på, er ved at vi forandrer oss selv.

Sjamanismen til unnsetning

Det er sjamanens oppgave å driste seg inn i de mørke rommene som folk flest unngår. Og det er sjamanens oppgave å favne dette mørket for å granske den menneskelige tilstanden, og i den hensikt å forstå beskaffenheten i det mennesker strever med. Det er sjamanens forbindelse med ånden som gjør det mulig for oss å trosse mørket igjen, og igjen, og igjen. Det er denne forbindelsen som gjør det mulig for oss å vite at vi alltid, alltid er trygge. Det er dette som er den sjamanske innvielsens funksjon: å utslette sjamanen igjen, og igjen og igjen, slik at sjamanen lærer – ikke gjennom indoktrinering, men gjennom erfaring – at han ikke kan utslettes. Men folk flest gjennomlever ikke disse overgangsritualene, noe som betyr at folk flest ikke har denne forbindelsen med ånden. Dermed opplever de fleste aldri den følelsen av varig trygghet som følger innvielsen, ikke engang de som hevder at de er religiøse eller åndelige.

Hackene i denne boken har jeg samlet for å hjelpe deg med å utvikle denne formen for forbindelse med ånden, og for å hjelpe deg med å utvikle den samme trygghetsfølelsen som jeg selv har utviklet gjennom min erfaring med åndeverdenen. Ved at vi jevnlig anvender disse virkemidlene i vårt eget liv, vil hver eneste en av oss bli i stand til å ta oss frem i verden i trygghet og i kjærlighet, mens vi inspirerer og lærer andre å gjøre det samme. Og før vi vet ordet av det, har vi skapt den kjempemessige selvjusterende spiralen som løfter og forandrer verden, én opplyst leder om gangen. Mange har det så travelt, de er så desperate og så stresset. De haster av gårde for å finne ut av innviklede, komplekse løsninger på alle jordens lidelser, at de har mistet den egentlige løsningen av syne: For at verden skal bli bedre, må vi som lever her, føle at vi har det bedre. Det betyr at vi må føle oss tryggere, helere, mer oppfylt, mer næret, mer forent, mer styrket og mer ekte. Det er dette disse hackene er ment for.

Ettersom sjamanismen er inkluderende, omfattende, legger vekt på måten alt er forbundet på, og at den er kvantepreget, står den i en unik posisjon. Den tilbyr menneskeheten et ganske omfattende utvalg av eksplosive integrerte virkemidler som finnes både i naturen og i vårt eget menneskelige operativsystem. Min visjon for menneskeheten er at vi utnytter disse virkemidlene som måter for å tilpasse oss, utvikle oss og blomstre gjennom mørkleggingen. Disse virkemidlene er håndplukket og omhyggelig organisert for å støtte deg i å bli en bedre og mer kraftfull utgave av deg selv, mens du lever og trives i harmoni med alt liv og blir så opplyst som bare f…

Sjamanisme er ikke en religion, det er en livsstil

Selv om åndene har utpekt meg som sjaman, og selv om jeg har gjennomlevd overgangsritualene og har gjennomgått den opplæringen som kreves for å bli sjaman, er sjamanisme et livsstilvalg som er tilgjengelig for alle.

Sjamanisme er ikke en religion. Det handler ikke om regler, om synd, om hierarki eller om straff; og det handler ikke om belønning, om rettferdighet, om strenghet eller et overjordisk etterliv. Sjamanisme handler ikke om å plassere gallionsfigurer mellom deg og Gud, som om du skulle ha behov for en annen person til å opprette forbindelsen mellom deg og din egen guddommelighet. Som sjaman er jeg ikke her for å stå mellom deg og ånden. Jeg er heller ikke her for å fortelle deg hvordan du skal leve livet ditt, eller hvordan du blir en åndelig person. Jeg er her for å gi deg styrke til å utvikle ditt eget forhold til ånden, og jeg er her for å hjelpe deg med å gi deg selv styrke ved at jeg lærer deg de hackene som vil støtte deg i å løfte deg, forandre deg og leve et gigantisk liv.

Sjamanisme er en måte for å oppfatte livet på en mer utvidet, engasjert, kjærlighetsfull, inkluderende og upartisk måte. Det du holder i hendene, er verken en religiøs tekst eller en regelbok. Det er en invitasjon til å bli med på en hellig reise inn i din sjels dyp, gå på oppdagelsesferd og tre inn i det ukjente. Der vil du opprette forbindelse med den uendelig kjærlighetsfulle, grenseløse kraften som bor i oss alle. Du får vite hvordan du utvikler denne kraften, og du får vite hvordan du utnytter denne kraften til beste for utviklingen av vår verden, av vår art og av deg selv.