BOMBINGA PÅ RISNES

og andre fortellinger fra krigen og tiden like etter

Av

Alf Eftestøl

Innledning av Arnfinn Moland

© Stiftelsen Arkivet 2012

Forsidebildet er av amerikanske B-17 bombefly som deltok i bombinga av Risnes.

Foto: Wikimedia Commons.

Bilde forsats: Risnes i desember 1943. Foto: Kåre Risnes

Bilde baksats: Risnes juli 2012. Foto: Alf Eftestøl

Stiftelsen Arkivets lokalhistoriske serie gis ut i samarbeid med kommuner og historielag i Agder. Serien skal supplere forskningslitteraturen om annen verdenskrig i Norge gjennom øyenvitneberetninger og engasjement for lokal og regional historiefortelling.

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN: 978-82-8328-046-3 (ePub)

ISBN: 978-82-92306-21-5 (trykk)

Gis ut med støtte fra:

Kvinesdal historielag

Kvinesdal kommune

INNHOLD

BOMBING OG ANDRE DRAMATISKE HENDINGER

Bombinga

“I morå kjeme tyskaran te Knaben”

Hull fra tak til kjeller på Stornes

Krigsskadeerstatning

Den ueksploderte bomba

Å BO BLANT TYSKERNE I HVERDAG OG KRIG

Den lille gutten på motorsykkel

Tidligere besøk av tyskerne

Vakt på Risnes bro

Maskingeværer til skrekk og advarsel

Skyte blink med kanon

Stridsvogner

Kanoner

Rifle eller luftgevær. Bestemor som offiser og sydame

”Kom å sjå fyrverkeri!”

Bajonetten

Trekkspill i bytte for smør

Tyskerne øver på ski i Ormebakken

På lasteplanet sammen med tyskere

Terboven på Risnes

DE «RUSSISKE» KRIGSFANGENE

Russerne

Hvem stjal brød?

Adjen, dva dre

FAMILIE OG KJENTFOLK

Mor. Olava Eftestøl (1906-1946)

Far. Trygve Eftestøl (1901-1993)

Dokter Hjemlestad

He saved his life twice

Tannlege Rege

Sokneprest Didrik Smith-Øvland

Gamle-Jakob og Malena

Anna og Nene

HVERDAGSLIV UNDER KRIGEN

Naturalhusholdning

Blending, sex og schæferhund

Bading

Ta igjen en dag på skolen

Farlig leketøy. Ikke gjør dette hjemme!

Leker

Knott og vedgass

Bilen i høyet. Radioer

Bedehuset

TANKER ETTER KRIGEN

Brevet I veggen

Skrekken. Forholdet til tyskere

Så kom freden

Atombomba

Hva gjorde krigen med oss?

”Jeg skjønner at noen kan få problemer med gudsbildet”

INNLEDNING AV ARNFINN MOLAND

Som historiker og i de seneste 17 år i egenskap av leder for Norges Hjemmefrontmuseum har jeg blitt bedt om å lese mange typer manus og skrive forord i flere bøker. «Bombinga av Risnes 16. november 1943» av Alf Eftestøl er nok det mest spesielle, men samtidig det som har kommet nærmest mitt eget oppvekstmiljø. To mil nedenfor Risnes ligger gården Moland, og selv om jeg tilhører etterkrigsgenerasjonen, var uhyggen man forbandt med krigen og bombeangrepene mot Knaben levende også på femtitallet. Aldri som en forbitret historie over et alliert overgrep, men som noe man aksepterte som nødvendig. De 16 norske som ble drept i mars 1943 og den etterfølgende bomberaidet i november var tildragelser man måtte tåle i krigen mot nazismen. Dette høres nesten utrolig ut, men slik var holdningen, og slik er den fremdeles i dag.

Da jeg leste Eftestøls beskrivelse av himmelen over Risnes, som jo av naturlige grunner er avgrenset av et smalt dalføre, kjente jeg igjen min mors skildring av dette: fly, fly og atter fly, himmelen var dekket av bombefly! På vei opp mot Knaben, der hennes mann og flere i hans og hennes familie jobbet. Uvisshet, redsel og til syvende og sist beskjed om at ingen av dem var kommet til skade. På Moland kom det aldri en tysk soldat – elva Kvina uten bro sørget for det.

På Risnes var imidlertid trafikken til og fra Knaben – to mil lenger opp i dalen – stor, og tyske troppetransporter var et vanlig syn. Bombingen på dette tettstedet hadde jo, som Eftestøl forklarer, en helt annen karakter. Her var ingen krigsviktige mål, her var det kun tale om å kvitte seg med en bombelast man ikke hadde fått levert som planlagt. Forfatteren er prisverdig lite moralistisk, selv om han stiller spørsmålet om dette kan kalles en krigsforbrytelse. Han er nok selv fullstendig oppmerksom på at i denne forferdelige krigen der ca 55 millioner mennesker mistet livet, blir denne allierte handlingen et lite drypp. At det kunne ha gått forferdelig galt og flere sivile kunne blitt drept, er en kjensgjerning. Og hvorfor man ikke i kampens hete klarte å velge et sted uten bebyggelse, i den grad man i det hele tatt hadde et valg, er nærmest uforståelig for en legmann. Det er ikke akkurat mangel på øde strekninger i området.

Bombing eller sabotasje? Det var et spørsmål som stod høyt på sakslisten i London. Den norske regjeringen var ikke i de første to-tre årene i første linje når det gjaldt å arbeide for sabotasje, men etter som tiden gikk, var det ingen tvil om hva som ble foretrukket når bombing var alternativet. En generell motstand mot bombing var imidlertid ikke mulig, så det gjaldt å legge inn protester i de tilfeller man enten mente sabotasje var best egnet eller at målet ikke var spesielt viktig for den tyske krigføringen, men derimot for Norge i gjenoppbyggingen etter krigen. Lister over bombemål ble utarbeidet i løpet av 1942 og sendt til Air Ministry, mens sabotasjemål gikk til Special Operations Executive, kjent som SOE, med en norske avdeling kalt Kompani Linge.

En del av bombetoktene var vellykkede og nødvendige, andre var nødvendige, men ikke vellykkede og en tredje kategori var, etter norske myndigheters mening, ikke nødvendige om enn vellykkede.

Dette er det store bildet, men Eftestøl skriver naturligvis om det lokale, lille bildet, og han skriver godt. Nå er jeg selvsagt inhabil i og med at jeg hadde hans far som sløydlærer, jeg vokste opp med både doktor Hjemlestad, tannlege Rege og Malena på telefonsentralen, sistnevnte en informasjonssentral som mange etater i vårt moderne samfunn kunne ha misunt Fjotland. Eftestøls fortelling er uhyre viktig, både som lokal krigshistorie og som et vitnesbyrd om hvor utrolig hurtig vårt samfunn har endret seg. Her er det ikke mye HMS eller sikring av barns lek, her får vi også demonstrert hvor utrolig tilpasningsdyktig barn er når livet blir til de grader dramatisk. Men Eftestøl understreker en forutsetning for dette: at tryggheten innen familien fantes. Hvis også den hadde gått i stykker, er det tvilsomt om man kunne ha lest en tekst fra en så – forholdsvis – tragisk periode med såpass mange små lyspunkt som barn er eksperter på å finne i en spennende hverdag. At vi også i dette lille samfunnet kan øyne tragedien i krigsfangenes skjebne, som på Risnes møtte forsøk på barmhjertighet og hjelp så langt det var mulig, er også viktig. Og til slutt får vi innblikk i livet på dette lille tettstedet slik det fortonet seg etter krigen, med et slags skadeoppgjør, og hvordan livet gikk videre i familien Eftestøl. Risnes fikk virkelig merke nærheten til det krigsviktige stedet Knaben. «Bombinga av Risnes 16. november 1943» har blitt både krigs- og kulturhistorie, et verdifullt bidrag til norsk lokalhistorie under og etter krigen.

Førsteamanuensis Arnfinn Moland,

Leder for Norges Hjemmefrontmuseum