© LIV Forlag 2016 / Forlagshuset i Vestfold as

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN: 978 82 8330 127 4 (ePub)

ISBN: 978 82 8330 108 3 (trykk)

Forsideillustrasjon: Shutterstock

Tegninger: Øystein Viem

Omslagsdesign: jummel designstudio

Det må ikke kopieres fra denne bok i strid med åndsverkloven eller inngåtte avtaler om kopiering. 

2016

HVORDAN GI LITT MER F*EN

Antiselvutvikling for helt vanlige mennesker

Av

GEIR WIGTIL

og

KARIANNE KALSETH

Forord

Livets uutholdelige tretthet

Forord

Dette er en moderne bok for alle. Den bygger på moderne psykologisk teori, nærmere bestemt metakognitiv teori. Basert på denne vitenskapelige teorien er det utviklet mange teknikker og metoder for å hjelpe mennesker med ulike psykiske helseproblemer. Vitenskapelig forskning viser at såkalt metakognitiv terapi er spesielt effektiv i behandling av generalisert angstlidelse, depresjon og posttraumatisk stresslidelse. Teorien og behandlingsformen er utviklet av Adrian Wells som er professor i klinisk psykologi ved Universitetet i Manchester og professor i bistilling ved NTNU i Trondheim. Kjernen i denne teorien er at mye lidelse skyldes at mennesker i overdreven grad vender oppmerksomheten sin mot det negative og hva som kan gå galt. Man grubler over hva som er galt og bekymrer seg for hva som kan skje. Ofte blir slike bøker skrevet for fagfolk. Det positive med denne boka er at den henvender seg til vanlige folk. Alle kan nyttigjøre seg kunnskapen som formidles i denne boka. Kunnskapen formidles på en meget lettfattelig og forståelig måte med mange praktiske eksempler og tips. Det toppmoderne innholdet som er formidlet på en populærvitenskapelig måte gjør denne boka til en utmerket selvhjelpsbok. Man får mange ahaopplevelser om hva man ikke skal gjøre og dermed underforstått hva man skal gjøre i stedet. Boka egner seg også for fagfolk fordi den vil hjelpe mange fagfolk til å bruke konkrete eksempler fra boka i møte med sine pasienter. Det er sjelden man får anledning til å lese en god selvhjelpsbok man kan ha nytte av. Denne boka representerer et unntak. Her er det mye nyttig å lære.

Trondheim, 23.06. 2016

Tore C Stiles

professor i klinisk psykologi

NTNU og Universitetet i Oslo

Livets uutholdelige tretthet

– Jeg er bare så fryktelig sliten, og alt er bare mas, stress og kaos. Skulle ønske at jeg bare kunne få være lykkelig, liksom.

Damen som sa dette satt foran meg på bussen med en venninne. Etter å ha avlevert hjertesukket sitt, snudde hun seg mot vinduet og stirret trett ut på husene som flimret forbi. Venninnen hennes så i samme retning. Det kunne se ut som om hun strevde med å finne et godt svar. Til slutt sa hun:

– Kanskje du bare må prioritere litt bedre. På en måte. Ja, hvis du skjønner hva jeg mener.

Det hørtes langt fra overbevisende ut.

De sa ikke mer før turen var over.

Jeg kjente igjen rådet venninnen forsøkte å gi. Jeg hadde hørt det før. Sosialmedisiner og riksorakel Per Fugelli hadde sagt akkurat det samme i et intervju i 2009. Han sa det bare ikke fullt så diplomatisk. «En god resept på et godt liv er å gi litt mer faen», sa Fugelli den gangen. Det høres jo umiddelbart ganske riktig ut, men det er antagelig et råd som er langt lettere å gi enn å få.

For å bruke et litt mer forsiktig språk enn Fugelli: Hva om man godt kunne tenke seg å gi litt mer blaffen, men ikke aner hvordan man gjør det? Og hvordan går man frem, rent teknisk, dersom man bestemmer seg for å generelt gi litt mer blaffen, når et menneskeliv er langt mer komplekst nå enn noensinne tidligere i historien? Dessuten: Hvordan skal man kunne vite hva man trygt kan gi blaffen i? Det er jo ikke så godt å vite for de fleste av oss, sånn på stående fot.

Fugellis helt sikkert velmente råd kan muligens være koblet sammen med denne lykken mange ser ut til å lengte etter, men som hele tiden ser ut til å glippe unna i hverdagsmaset: Er det slik at man automatisk blir lykkeligere av å gi blaffen? Ligger lykken i det å leve et liv hvor man for eksempel aldri får kritikk, aldri er i konflikt, alltid har det bedre enn gjennomsnittspersonen på alle slags vis, og alltid har et stressfritt og fredelig indre – eller vil det være å ha urealistiske krav til livet?

Går det i stedet an å ha det jevnt over bra, til tross for de utfordringene livet har å by på? Kan vi, gjennom å lære oss hvordan vi kan gi litt mer faen, sette oss selv i stand til å tåle livets mange utfordringer, urettferdigheter og belastninger på en annen måte enn vi kanskje har gjort før?

I alles liv finnes det en eller flere faktorer som påvirker oss negativt. Noen av disse er ytre belastninger, for eksempel i form av arbeidsoppgaver og tidspress. Andre belastninger oppleves mer innenfra, og kan dreie seg om manglende selvtillit, slitenhet, uro, tristhet eller redsel, konflikter med andre mennesker eller en følelse av ikke å strekke helt til. Ofte virker de sammen og påvirker hverandre. Min fantastisk vellykkede direktørnabo kan kjøre forbi, og jeg får plutselig tanker om at jeg er mislykket i forhold til henne. Jeg skulle ha kommet lenger i karrieren min, tenker jeg kanskje. Jeg burde ha valgt annerledes den gangen da jeg var yngre, da jeg fremdeles hadde sjansen. Eller så skryter muligens naboen min av treningsregimet sitt på Facebook. Det må han jo strengt tatt få lov til, men når jeg leser innlegget får jeg tanker om at magen min ikke er like flat som hans, og jeg kjenner på en følelse av dårlig samvittighet når jeg tenker på at jeg egentlig burde ha klart å slanke meg. Alle andre klarer jo det. Bare ikke jeg. Tabloidavisen i stativet utenfor kiosken forteller meg mer enn gjerne om de snikende symptomene på tykktarmskreft, og jeg tenker engstelig på hvordan barna mine skulle ha klart seg uten meg hvis jeg døde. Stakkars dem hvis det skjer. Tenk hvis jeg får kreft.

Vi mennesker lever ikke bare en stressende tilværelse i et stressende samfunn, men svært ofte kan vi i tillegg oppleve å bli stresset av tanker og følelser. Da er det kanskje ikke så rart at noen av oss begynner å tvile på om vi egentlig er så lykkelige som vi burde ha vært. For det er visstnok det som er målet i våre dager – å være «lykkelig».

I boken «The Organized Mind: Thinking Straight in the Age of Information Overload» hevder professor i psykologi ved McGill University, Daniel J. Levitin, at moderne mennesker hver dag i gjennomsnitt tar inn og bearbeider informasjon tilsvarende 174 aviser. Han hevder videre at bare siden 1986 har denne informasjonsmengden økt med svimlende 500 %. Vi bombarderes daglig med inntrykk og informasjon fra aviser, Facebook, Instagram, Twitter, reklame, Kik, Spotify, blogger, Snapchat, radio, TV, e-poster, telefoner og tekstmeldinger. I tillegg kommer alle inntrykkene som oppstår i vår direkte omgang med andre mennesker, for eksempel i lunsjpraten på jobb, under samtale med barnas lærer og i møtet i velforeningen.

Alt dette er bare et lite utvalg av det som hver dag forsøker å tiltrekke seg oppmerksomheten vår. Mange av disse stimuliene kommer i tillegg samtidig, og alt må mottas og bearbeides av hjernen vår. Synes du det høres stressende ut?

La oss legge til litt mer: Forfalte banklån. Kranglete barn. Gamle, pleietrengende foreldre. Bilkøen som står helt stille når du skulle ha vært på jobb. Bankkortet som nekter å virke i matbutikken fredag ettermiddag, og alle i køen bak deg ser plutselig ut til å lide av både lavt blodsukker og akutt manglende forståelse for den situasjonen du er i.

Ekteskapsproblemer med tilhørende krangling. Økende fare for terrorangrep. Naboens tenåring som har fest til klokken fem om morgenen når du skal på jobbintervju dagen etter. Nyheter om at isen i Arktis smelter i rasende tempo. Krangling om husvasken. Potetene som koker over akkurat når katten velter blomstervasen. Innkalling til foreldremøte på skolen samtidig med kakesalg for korpset. Vonde minner som trenger seg på. Den evig tikkende klokken, den som har for få timer og alltid ser ut til å gå for fort. Den samme klokken som pisker deg videre med hjertet i halsen når melkeglasset veltes av klønete barnehender i det øyeblikket du skjønner at du er litt for sent ute til tannlegetimen.

Men la oss øke trykket enda litt mer.

Nå kan vi på toppen av det hele legge til en egenskap som mennesket ser ut til å være temmelig alene om, nemlig den ulykksalige evnen til å påføre oss selv stress bare gjennom å tenke på vonde og vanskelige ting:

Tenk om barnet mitt blir utsatt for en ulykke? Tenk om jeg selv får en dødelig eller invalidiserende sykdom? Er jeg egentlig tynn nok? Pen nok? Vellykket nok? Bra nok? Hvorfor har jeg det ikke bedre? Alle andre ser ut til å være så vellykkede og lykkelige. Skal jeg aldri få det bra? Tenk hvis de andre ikke liker meg? Tenk hvis de visste hvordan jeg egentlig er, da ville de kanskje ta avstand fra meg. Hvorfor hadde jeg det så dårlig da jeg var liten? Enn om det blir krig? Hvorfor er verden så fryktelig urettferdig? Er jeg nå egentlig en god nok forelder? Hvorfor klarer jeg ikke å ha et like perfekt hjem som i den rosabloggen jeg leser?Jeg burde ha vært annerledes. Er det noe galt med meg?

Vi har med andre ord mye å stresse med: Vårt såkalte moderne samfunn byr oss uavbrutt på massevis av ytre stressfaktorer som grafser etter oppmerksomheten vår. I tillegg har vi indre stressfaktorer som også krever oppmerksomhet. Ofte er det en kombinasjon av disse som stresser oss.

Så hvordan er det mulig å forholde seg til alt dette? Lar det seg i det hele tatt gjøre å regulere seg selv i en verden som nærmest konstant utsetter oss for inntrykk og med en hjerne som like konstant bombarderer oss med tanker? I en stadig mer kompleks verden, med stadig flere inntrykk å ta inn, stiller dette økte krav til at vi er i stand til å bedrive egenregulering: Vi må hver dag velge hvilke indre og ytre stimuli vi ønsker å bruke oppmerksomheten vår på. Hvilke stimuli skal vi prioritere? Hvilke stimuli er viktigst, og hvilke kan vi trygt se bort fra? Men for å oppnå en økt evne til å regulere oss selv, må vi først vite noe om hvordan vi går frem for å oppnå dette rent teknisk. Og for å vite hvordan vi går frem for å oppnå dette rent teknisk, må vi vite noe om hvordan både hjernen, tankene og følelsene våre er skrudd sammen. I løpet av lesingen som nå ligger foran deg, vil du lære noe om nettopp dette: Hvordan både tanker, følelser, kropp og hjerne henger sammen, hvordan oppmerksomheten din er med på å regulere hvordan du har det og hva du selv kan gjøre for å oppnå større grad av opplevd kontroll over de tankene og følelsene du har. Sist, men absolutt ikke minst vil du forhåpentligvis også inspireres til å se nærmere på om det er ting i livet ditt som koster mer enn det smaker, og om du på bakgrunn av dette kan ta noen valg som gjør tilværelsen litt lettere å håndtere.

Dessverre finnes det ingen lettvint vei dit. Ingen kjappe sideoppslag med «ti tips til en lykkeligere tilværelse» fører til endringer på sikt. Ingen trendy triks, teknikker, verktøy eller strategier hjelper av seg selv. Du må derimot legge ned en innsats for å lære det du trenger å vite om hvordan tanker og følelser rent faktisk er skrudd sammen før du eventuelt kan begynne å gi litt mer blaffen. Det krever med andre ord en viss kunnskap for å kunne gi blaffen i våre dager. Denne boken kommer derfor ikke med løfter om at du vil få det kjempebra bare du tenker positive tanker, puster med magen på helt riktig måte og lever i nuet. Dette er ikke boken for deg som er på jakt etter lesestoff som tilbyr deg trøstende visdomsord, og som forteller deg at du vil få et fantastisk lykkelig liv med masse penger og gnistrende sex bare du «gjør det rette» og «frigjør ditt skjulte potensial». Denne boken kommer heller ikke til å hjelpe deg med å dyrke frem din indre toppidrettsutøver, marinejeger, indianerhøvding eller næringslivsleder; det finnes mer enn nok av andre bøker som handler om slike ting. Hyllemetere, faktisk. Det er bare å slå seg løs.

Dette er derimot boken for deg som i utgangspunktet er skeptisk til klamme selvhjelpsbøker og overdrevent positiv «kom igjen´a, dere!»-psykologi. Dette er helt klart boken for deg som er villig til å ta innover deg at livet mange ganger kan være ganske så stressende og slitsomt, og som er villig til å akseptere at tilværelsen faktisk også kan være både kjedsommelig og rutinepreget innimellom. Dette er absolutt boken for deg som er villig til å se nærmere på hva du selv kan gjøre med det som stjeler krefter og oppmerksomhet i tilværelsen din, og som er klar for å gjøre de grepene som skal til for å gjøre hverdagen din litt mindre slitsom enn den kanskje er i dag. Hvis du kunne tenke deg å gjøre livet litt enklere for deg selv, så kan du finne kunnskap i denne boken som vil kunne hjelpe deg på veien.

Målet er å se om det lar seg gjøre å bli mer bevisst på hva du kanskje kan gi litt mer blaffen i, og hvordan man rent teknisk skal gå frem for å gi litt mer blaffen i de indre og ytre stressfaktorene som nå kanskje gjør livet ditt mer stressende og vanskelig enn det trenger å være.

Kanskje er det til og med slik at spredte fnugg av den såkalte lykken ligger i det å vite både hvordan man gir litt mer blaffen og hva man godt kan begynne å gi litt mer blaffen i. 