INGVILD HELLENES (RED.)

GRILL
EN KRISTEN

SVAR PÅ 20 VANSKELIGE SPØRSMÅL

VERITAS FORLAG

Copyright © 2017 Lunde Forlag AS

Sinsenveien 25, 0572 Oslo

www.lundeforlag.no

Veritas Forlag er en del av Lunde Forlag AS

Bibelsitatene er hentet fra Bibelen 2011 (Bibelselskapet)

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN: 978-82-8385-008-6 (ePub)

ISBN: 978-82-8385-000-0 (trykt)

INNHOLD

Er det vits i å fundere over livets store spørsmål? – et forord

FINNES SANNHET?

1Er det ikke arrogant å si at du har rett og andre tar feil?

Christian Rasmussen

FINNES GUD?

2Finnes det bevis for Guds eksistens?

Daniel Joachim Kleiven

3Hvis Gud finnes, hvorfor gjør han seg ikke mer synlig for oss?

Espen Ottosen

Er det vits i å fundere over livets store spørsmål?

– ET FORORD

Vi mennesker har veldig mye til felles. Et av fellestrekkene er at vi stiller spørsmål: de er blant våre viktigste verktøy. Vi stiller spørsmål for å lære om virkeligheten. Fireåringen tar det helt ut:

Mamma: Nå skal vi ta på skoene.

Edvard 4 år: Hvorfor det?

Mamma: Fordi vi skal ut og leke.

Edvard 4 år: Hvorfor det?

Og sånn kan det holde på. Vi stiller spørsmål for å bli kjent: «Hva gjør du på fritiden?» Vi stiller spørsmål fordi vi bryr oss om dem vi er glad i: «Hvordan går det egentlig med deg?» Vi stiller spørsmål for å kritisere noen vi er uenige med: «Hvordan kan du si noe sånt?»

Spørsmål kan være morsomme og spennende, men spørsmål kan også oppleves overveldende og kvelende. Spørsmål kan kaste deg ut i uvisshet: Finnes det en mening med livet? eller: Finnes du egentlig, Gud? Kanskje har du noen spørsmål som stadig kommer tilbake til deg, som: Er det jeg tror på sant? Hva skjer når jeg dør?

Jeg tror ikke det er nødvendig å skyve slike spørsmål unna. Vi kan søke svar. Men finnes det egentlig svar? Av og til er vi kanskje mer pessimistiske enn vi har grunn til. Selv om vi ikke finner forklaring på alle spørsmål, finnes det faktisk gode svar på mer enn vi ofte tror. Hvis vi tør å lete etter dem.

Spørsmålene i denne boken er inspirert av «Grill en kristen»-arrangementer rundt om i Norge. På «Grill en kristen» sitter et panel foran en gjeng elever eller studenter, og alle i salen kan spørre om det de lurer på ved kristen tro. Vi har tatt med varianter av de mest vanlige spørsmålene på disse arrangementene, i tillegg til noen som stilles litt sjeldnere.

Alle som skriver i denne boken har en kristen tro. Vi skriver fordi vi tror at Jesus er gode nyheter for alle mennesker, uansett hvem du er og hva du tror på. Vi skriver fordi vi vet at disse spørsmålene blir stilt både av folk som er nysgjerrige på kristen tro, og av folk som har vært kristne hele livet. Vi er ikke nødvendigvis helt enige i alt, kristne tenker også forskjellig om ting. Derfor gir ikke boken et fullstendig svar på hva kristen tro er, men fungerer mer som en introduksjon til en del temaer. Tekstene i boken er korte og har forslag etter hver tekst til steder du kan gå hvis du vil finne ut mer. Noen av tingene som står her vil sikkert provosere deg, andre ting vil gi mer mening. Å være skeptisk er positivt, det betyr at du ikke faller til ro før du har kommet nærmere sannheten.

Jeg håper du vil lese denne boken, enten du sluker den hel, leser to–tre kapitler eller skummer gjennom oppsummeringene. Jeg håper du vil engasjeres til å stille spørsmål, til å ta med deg en holdning som er åpen for at det kanskje er noe å finne der ute. Hvorfor? Fordi svar på livets store spørsmål kan forandre deg.

Ingvild Hellenes

FINNES SANNHET?

1

Er det ikke arrogant å si at du har rett og andre tar feil?

AV CHRISTIAN RASMUSSEN

De fleste av oss har møtt en arrogant person en gang. En som absolutt ikke er interessert i å høre hva du har å si, og som ser ut til å ha alle svarene før samtalen har startet. En som alltid skal ha rett i alt, og får deg til å føle deg dum hvis du mener noe annet. Å uttrykke meningene sine på en arrogant måte er en sikker vei til å støte folk fra seg. Men er det også sånn at det å ha en mening i seg selv er arrogant?

SANNHET ER GODT OG MENINGSFYLT

Jeg tror at vi alle ville fått store problemer hvis det å ha, og uttrykke, et standpunkt er arroganse. Det ville rett og slett sette en stopper for all samtale og fjerne grunnlaget for enhver diskusjon. Er den politiske venstrefløyen arrogant når den hevder at høyrefløyen tar feil – og omvendt? Så klart ikke. De representerer kun ulike politiske oppfatninger.

Livet er sånn at vi stadig må mene noe om ting. Er det for eksempel arrogant hvis jeg sier til sønnen min at han tar feil når han påstår at midnatt er fornuftig sengetid for en 7-åring? Eller, for å ta et litt mer alvorlig eksempel: Hva hvis jeg sier til en rasist at han har et diskriminerende og fryktbasert menneskesyn? Hvis du ikke synes at det er arrogant, hva er grunnen til det? Svaret er nok enkelt: Du mener at noe er sant, og at noe ikke er sant. Du mener at noe er rett, og at noe er galt.

For å se det fra en annen vinkel: Å være overbevist om noe du mener er viktig, men å ikke ville fortelle det til andre – å mene at andre mennesker ikke er verdt å fortelle sannheten til, det er etter min mening virkelig arrogant. Det er godt for sønnen min at jeg våger å motsi ham, ellers ville han raskt anta at jeg ikke bryr meg om ham. Det er godt for rasisten, og samfunnet for øvrig, at rasisten blir motsagt. Å la mennesker velge frykt og hat uimotsagt innebærer langt på vei å gi dem opp, og det er det motsatte av å respektere dem.

Derfor må det faktisk bety noe hva folk holder for sant. Veldig få ville vel finne på å si til en rasist: «Du har din sannhet, og det er godt for deg. Jeg har min egen sannhet.» Nei, sannhet betyr noe.

SANNHETEN EKSKLUDERER

Hvis vi mener at noe er sant, da mener vi også at noe annet er usant. Sannhet er per definisjon ekskluderende. Sannheten vil alltid utelukke usanne alternativer. Noen enkle eksempler: Hvis vi sier at 2 + 2 er 4, så ekskluderer vi 5, 6 og alle andre svar. Eller hvis jeg sier at Oslo er hovedstaden i Norge, så har jeg dermed også sagt at den ikke er hovedstaden i Danmark eller Sverige.

Sånn må det nesten også være når det gjelder religion og tro. I Norge har vi heldigvis alle rett til å tro hva vi vil, men vi kan ikke alle ha rett i det vi tror hvis våre oppfatninger logisk motsier hverandre. Ateistens tro ekskluderer teisme og omvendt. Gud kan ikke både være treenig, som den kristne vil si, og ikke-treenig, som jøden og muslimen vil si. Sannhetsytringer ekskluderer alltid.

ER JESUS SANNHETEN?

Nå påstår ikke jeg at vi kan vite at kristendommen er sann på samme måte som 2+2 er 4. Men Jesus fra Nasaret sier om seg selv at han er veien, sannheten og livet, og at ingen kommer til Faderen uten ved ham. Du finner det i Johannesevangeliet kapittel 14, vers 6. For noen er Jesus nærmest irriterende ekskluderende. Ingen kommer til Gud Faderen uten ved ham, sier han jo. Jesus er radikal i sin eksklusive tale om seg selv. Han går ikke med på at alle veier fører til Gud. Samtidig er han så enormt inkluderende. Han sier at han er tilgjengelig for alle, og selv menneskene som alle andre forakter blir innbudt til å være med i Guds gode fellesskap, bare ved å si ja takk. Jesus er heller ikke arrogant, han forteller mennesker sannheten, men han gjør det ikke ved å la folk føle seg små og dumme. Han tar folk på alvor. Jesus er like inkluderende som han er ekskluderende, for alle. Han inviterer alle til å tro på ham og følge ham.

SANNHET KAN UTFORSKES

Eksistensiell sannhet skal si noe om hvor vi kommer fra, hva meningen med livet er, hvordan vi skal leve det og hva målet er. Hvert enkelt av disse svarene bør selvfølgelig være innbyrdes sammenhengende og gi mening logisk. De bør også holde vann historisk og vitenskapelig, og oppleves relevante i livet. Vi må derfor tørre å utforske livets store spørsmål, også ved å snakke om sannhetsoppfatningene våre med folk som mener noe annet. Jeg har stor respekt for andre som tror annerledes enn meg, og som tør å stå for noe. Toleranse, som etter min mening er det motsatte av arroganse, innebærer å tåle og respektere andres oppfatninger selv når de strider mot mine egne. Og å møte folk til en ærlig diskusjon vil si å ta påstandene deres alvorlig. Ved å vurdere dem, gruble på dem og være villig til å skifte oppfatning selv.

Jeg vil derfor gjerne utfordre deg til å utforske om Jesus er troverdig når han sier at han er sannheten. Ta ham seriøst. Les, om ikke alle, så i hvert fall ett av evangeliene i Det nye testamentet, og spør deg selv hvem det sier at Jesus er. Når du har gjort det, kan du spørre deg selv hvem du sier at Jesus er. Er han en sinnssyk fantast eller lyver han med fullt overlegg? Eller er det en mulighet for at han er den han sier at han er?

KORT SAGT

Jeg mener ikke at det er arrogant å si at du har rett og andre tar feil. Det blir absurd hvis det å ha og uttrykke en oppfatning er arroganse, bare fordi andre har en annen oppfatning. Det er tvert imot arrogant å være overbevist om noe du synes er sant og viktig, men tenke at andre mennesker ikke er verd at du forteller dem sannheten. Det er heller ikke uvesentlig hva folk holder for sant – for deres egen og andres skyld.

Vi kan ikke hevde at noe som helst er sant uten samtidig å ekskludere alt annet som usant. Sannhet er per definisjon ekskluderende. Sånn er det også med Jesus. Han hevder at han er sannheten. Sannheten om hvorfor vi er til, hva vi er til for og hva alt går i retning av. Han snakker eksklusivt om seg selv, men på en svært inklusiv måte, for alle er ønsket og elsket av ham.

REDAKSJONEN ANBEFALER

Kristen med god grunn – Stefan Gustavsson

True for You, But Not for Me – Paul Copan

FINNES GUD?

2

Finnes det bevis for Guds eksistens?

AV DANIEL JOACHIM KLEIVEN

Tilbake i historien har det å tro på Gud vært like naturlig å forsvare som å tro på soloppgangen. Å tro at naturen kan klare seg på egen hånd, er en heller moderne nyvinning. De viktigste tenkerne i filosofihistorien, på tvers av livssyn – som Platon, Aristoteles, Aquinas, Leibniz, Descartes og mange flere – mente at det er relativt enkelt å demonstrere Guds eksistens, og at det derfor er fornuftig å tro på den.

HVA ER ET GUDSBEVIS?

Aller først må vi presisere hva vi mener med ordet ‘bevis’. Når folk spør om det er mulig å bevise at Gud eksisterer, tenker de ofte at et bevis er noe som må overbevise absolutt alle mennesker. Mange avviser derfor at det finnes bevis for Guds eksistens siden ikke alle mennesker tror på Gud.

Den typen bevis som gir fullstendig nøyaktige svar du kan sette to streker under, finnes bare i matematikkens verden. Men utenfor matematikken er et bevis noe som viser og forklarer at en påstand er sann. Vi kan bruke observasjon og fornuft til å tenke oss frem til visse konklusjoner om naturen vi alle lever i – inkludert en hel del om en eventuell skaper bak det hele. Med det i tankene, gir det god mening å snakke om både «gudsargumenter» og «gudsbevis». Og argumentene kan være gode selv om ikke alle velger å tro på dem.

EN AV AQUINAS FEM VEIER

Thomas Aquinas (1225–1274) er kjent som en av de viktigste tenkerne i verdenshistorien. Aquinas ønsket å samle den beste kunnskapen som var tilgjengelig for menneskeheten på hans tid, uavhengig av om den kom fra kristne kilder eller ei. I innledningen til hans største verk, Summa Theologica, gir han en oppsummering av fem gudsbevis kalt «quinque viae» (fem veier), som han deretter utdyper videre i det over 3 500 sider store skriftet. Aquinas mente at ved å observere noen helt grunnleggende ting om universet, kan vi utlede at Gud eksisterer. Selv om akkurat disse argumentene ble gjort kjent av Aquinas for 750 år siden, er de fremdeles i bruk og videreutvikles. Jeg vil nå forklare den ene av disse veiene, i en forenklet utgave.

Thomas’ tredje vei starter med observasjonen at det i naturen eksisterer ting som både hadde kunnet eksistere og ikke eksistere. Det er ikke noe spesielt ved en stjerne, et tre eller et menneske som tilsier at det må eksistere. Tvert imot er det i deres natur å helle mot ikke-eksistens, det vil si at de ikke skulle finnes. En stjerne vil før eller siden bruke opp drivstoffet sitt og kollapse inn i en supernova. Et tre mister evnen til å ta inn næring og visner hen. Et menneske vil eldes og dø.

Jeg har endret litt på ordbruken i et forsøk på å gjøre Aquinas’ poeng klarere. Det er viktig at vi ikke leser for mange av våre moderne antakelser tilbake i argumentet, og dermed retter feilaktige innvendinger mot det. Jeg bruker her begrepet «betinget virkelighet». Dette er kanskje ikke et begrep du bruker til daglig, men heng med likevel. Alt som er betinget, er avhengig av visse betingelser for å kunne eksistere, slik som partikler, struktur, plassering i tid og rom og naturlover. La oss ta en katt som eksempel. Katten trenger en kattefar og kattemor for å kunne begynne å eksistere. Den trenger også oksygen og næring, men er mer umiddelbart avhengig av celler – og cellestrukturene sine. Disse er igjen avhengige av molekylstruktur osv.

Her kommer Aquinas’ tredje vei:

Det eksisterer betingede virkeligheter (for eksempel katten).

Betingede virkeligheter er noe som krever å få oppfylt sine betingelser for å kunne eksistere.

En betinget virkelighet kan ikke være årsak til sin egen eksistens, siden det ville forutsatt at denne eksisterte før den kunne eksistere.

Derfor må en betinget virkelighet finne sin årsak til eksistens utenfor seg selv.

Om alt som eksisterer er et begrenset antall betingede virkeligheter, kan ingenting eksistere, siden betingelsene til den første betingede virkeligheten aldri ville kunne vært oppfylt, og derfor heller ikke de påfølgende.

Om alt som eksisterer er et ubegrenset antall betingede virkeligheter, kan ingenting eksistere, siden vi nå ikke har en tilstrekkelig grunn til hvordan noen betinget virkelighet kan eksistere.

Derfor, om det ikke eksisterer minst én ubetinget virkelighet, kan ingenting eksistere.

Noe eksisterer.

Det eksisterer minst én ubetinget virkelighet.

Det eksisterer minst én ubetinget virkelighet, som må være (1) evig, (2) immateriell og (3) absolutt enkel, siden den ikke er avhengig av betingelser som (1) tid, (2) rom og (3) struktur.

Noe med absolutt enkelhet kan ikke avgrenses fra hverandre.

Det eksisterer nøyaktig én ubetinget, evig, immateriell og absolutt enkel virkelighet som er opphavet til alle eksisterende ting.

Det må altså eksistere noe som ikke er avhengig av noe utenfor seg selv for å eksistere, men som eksisterer i kraft av å være det det er, og muliggjør eksistensen til alle eksisterende ting i universet. Aquinas jobber omstendelig videre for nøyaktig å utlede egenskapene til denne virkeligheten, men vi forstår allerede konturene av det vi tradisjonelt har kalt «Gud».

Slike argumenter kan også presisere hva som tradisjonelt menes med ordet ‘Gud’, eller hva ‘Gud’ er ment å forklare. Med Gud mener vi aldri en mann med skjegg, et enkelt objekt eller en kraft i naturen. Gud er ikke en konkurrerende naturlig forklaring til eksempelvis Big Bang eller evolusjon, men er den kontinuerlige skaperen og opprettholderen av både natur og lover. Gud er Eksistensen selv, som alt annet «låner» sin eksistens fra. Gud er det lerretet og den uendeligheten der et maleri av endelig natur og mennesker kan utfolde seg.

FLERE GUDSBEVIS

Den kjente filosofen Alvin Plantinga mener at det finnes litt over tjue gudsargumenter som diskuteres i seriøse fagkretser i dag. Et raskt søk på internett vil ta deg inn i en verden av disse argumentene. Eksempler på noen av dem er (NB: høy fremmedordfaktor!): kosmologiske argumenter, som beveger seg fra eksistensen av et univers – et kosmos – til årsaken bak det. Vi har også argumenter fra kontingens, som viser til at alt i universet er avhengig av noe annet, og ytterst sett Gud, for å eksistere. Ontologiske argumenter, som benytter ren fornuft i forsøk på å bevege oss fra konseptet om et maksimalt perfekt vesen (Gud), til å vise at dette vesenet nødvendigvis må eksistere. Teleologiske, som benytter en type orden eller årsakssammenheng i naturen for å peke mot et guddommelig intellekt bak det hele, som for eksempel ved å vise til hvor fininnstilte naturlovene er for at det skal kunne eksistere et univers med liv.

Det finnes moralske argumenter, som forsøker å vise at om noe virkelig er godt eller ondt, bedre eller verre, må det eksistere en guddommelig målestokk utenfor mennesket som setter standarden for dette. Det finnes dessuten argumenter fra estetiske opplevelser, menneskelig bevissthet eller fornuft som forsøker å vise at disse best kan forklares i en virkelighetsforståelse som inkluderer en uendelig Gud.

Det er verdt å merke seg at gudsbevis sjelden tar oss hele veien frem til den treenige, kristne Gud, men de gir et solid skjelett vi kan jobbe videre fra. For å vurdere om den kristne beskrivelsen av Gud er sann, må vi også se på andre ting, som for eksempel Bibelens troverdighet og det vi vet om Jesu liv. I tillegg kan menneskers egne erfaringer gi gode grunner til å tro at Gud eksisterer, selv om de ikke nødvendigvis kan settes opp i filosofiske gudsargumenter.

Vi tenker kanskje ofte at det å finne ut om Gud eksisterer kun handler om å få fakta på bordet. Men det er sånn at når vi vurderer om noe er sant, spiller også vår egen innstilling og forkunnskap en rolle. I motsetning til et matematisk bevis, kan det om det finnes en Gud eller ikke for de fleste av oss få store personlige konsekvenser. Guds eksistens kan påvirke hvordan vi tenker om alt fra mening, hensikt og kjærlighet til moral, kultur og ansvar. Da er det lett å foretrekke argumenter for å fortsette å tro på det vi allerede tenker at er sant. Derfor bør vi alle, uansett om vi tror på Gud eller ikke, stille oss følgende spørsmål: Er jeg åpen for å utfordre det jeg har tenkt fra før og undersøke hva som faktisk er sant?

KORT SAGT

Finnes det bevis for Guds eksistens? Ja, det er mulig å sannsynliggjøre Guds eksistens gjennom argumenter basert på blant annet observasjon, fornuft og erfaring. En rekke slike argumenter drøftes seriøst blant både kristne og ikke-kristne filosofer, og de fortjener vår oppmerksomhet. Selv om slike gudsbevis ikke nødvendigvis peker direkte mot Bibelens Gud, er de likevel et skjelett å jobbe ut fra. For en kristen er sannhet – uavhengig av om den kommer fra biologi, fysikk, teologi eller filosofi, ateister eller muslimer – et uttrykk for den sannheten Gud har skapt, slik at man kan møte store spørsmål på en frimodig måte.

REDAKSJONEN ANBEFALER

Gud, mer enn feelgood? – Bjørn Are Davidsen og Atle Søvik

Who Designed the Designer? A Rediscovered Path to God’s Existence – Michael Augros (Fordypning)

The Blackwell Companion to Natural Theology – W.L. Craig og J.P. Moreland (Fordypning)

3

Hvis Gud finnes, hvorfor gjør han seg ikke mer synlig for oss?

AV ESPEN OTTOSEN

For mange år siden deltok jeg på en kristen ungdomsleir utenfor Kongsberg. En kveld satt flere av oss og pratet sammen, og en eldre kamerat spurte: «Hvorfor skriver ikke Gud på himmelen at han fins?»

Det spørsmålet har jeg aldri glemt. Jeg forsto raskt at det både var viktig – og vanskelig. Jeg har vokst opp med å tro på en Gud som både er allmektig og god. I tillegg tenker jeg at Gud mer enn noe annet vil at flest mulig skal tro på ham. Derfor er det naturlig å spørre: Vil det ikke være fornuftig av Gud å gjøre mer ut av seg?

Antagelig vil noen kristne hevde at Gud egentlig er ganske synlig til stede i vår verden. Jeg kjenner noen som har sterke historier om at han har grepet inn i deres liv. Kanskje har de opplevd et mirakel, møtt Jesus i en drøm eller opplevd noe annet som har fjernet all tvil og usikkerhet.

Likevel er det mange som ikke har det slik. For noen fører det til fortvilelse. Jeg har møtt mennesker som har brukt tid og krefter på å søke Gud. De har bedt, lest i Bibelen og besøkt kristne gudstjenester og møter. Noen har kanskje bedt Gud om å gripe inn slik at tvilen og usikkerheten forsvinner. Av og til har jeg selv vært i en slik situasjon.

Så hvis Gud finnes, hvorfor gjør han seg ikke mer synlig for oss? Her er noen tanker.

EN GUD SOM OVERVÅKER?

La oss starte med følgende spørsmål: Hvordan ville situasjonen vært hvis Gud faktisk var så synlig til stede at tvil var umulig?

Det er ikke bare enkelt å virkelig forestille seg hvordan en slik verden ville se ut. Noen tenker kanskje at det høres praktisk og fint ut om Gud var mer synlig på plass blant oss. Men jeg er ganske sikker på at noen ville oppleve en slik situasjon ubehagelig. Hvorfor? Jo, fordi Gud ville fremstått påtrengende. Gud ser jo alt. Og han vet alt. Ville vi ikke følt oss overvåket hvis det ikke fantes tvil om at han er her?

De fleste er antagelig enige om at en god Gud ikke bør tvinge mennesker til å tro. Tvang og kjærlighet passer liksom ikke sammen. Hadde Gud tvunget oss til å tro hvis det ikke fantes tvil om at han eksisterer?

Nei, også i en slik situasjon ville det vel vært mulig å avvise Gud. Men ville ikke vår opplevelse av frihet og selvstendighet blitt sterkt endret? Jeg tror det. Å vite at Gud ser og hører alt, og samtidig avvise ham, er neppe fristende. Det blir litt som om en tenåringsfar setter opp et kamera på rommet til barna sine og sier: «Jeg tvinger deg ikke til å holde deg unna porno, altså.»

Hvis Gud ønsker et slags gjensidig forhold til oss mennesker, er det naturlig at han ikke opptrer slik at vi føler oss invadert. Kanskje kan det være en grunn til at det iblant virker som om han ikke er så synlig i vår verden?

Å FÅ ET ENDRET HJERTE

Jeg er ikke i tvil om at Gud kunne ha skrevet på himmelen – for eksempel på kinesisk, urdu og engelsk – at han fantes. Eller han kunne ha sørget for at hvert eneste molekyl hadde påskriften «Made by God». Men ville flere mennesker dermed blitt kristne?

Jeg tror ikke det. Først og fremst fordi kristen tro handler om mye mer enn å være overbevist om at Gud eksisterer. Det går an å tro på Gud, og å være religiøs, uten å være kristen. Bibelen forteller oss at fariseerne – som var Jesu motstandere – trodde på Gud. Men de avviste at Jesus var Guds sønn. Ja, det står til og med i Bibelen at onde ånder tror på Gud: «Du tror at Gud er én. Du gjør vel! Også de onde åndene tror det – og skjelver» (Jak 2,19).

Hvis Gud hadde ønsket at flere mennesker skulle være religiøse, kunne det kanskje vært fornuftig å skrive litt på himmelen. Men det er ikke sikkert at flere dermed begynte å tro på Jesus som sin frelser. Det skyldes også at å være kristen handler om mye mer enn en teoretisk overbevisning om at Gud fins. Det viktige er å ha et tillitsforhold til Jesus.

Kort sagt vil Gud i større grad endre hjertet vårt enn intellektet vårt. Det var derfor Jesus ble menneske. Skal vi ha en rett tro på Gud – ikke bare tro at det finnes en eller annen Gud som antagelig mener noe fint – trenger vi mer enn storartede mirakler. Vi trenger å se hvordan Gud virkelig er. Og det er det bare Jesus som kan vise oss: «Ingen har noen gang sett Gud, men den enbårne, som er Gud, og som er i Fars favn, han har vist oss hvem han er» (Joh 1,18).

IKKE KREV TEGN!

Til en viss grad tror jeg det er slik at vi mennesker tror det vi ønsker å tro. I hvert fall når det kommer til spørsmålet om hvem Gud er. For eksempel ble ikke de som på nært hold så at Jesus gjorde under og mirakler automatisk kristne. Nei, noen beskyldte Jesus for å gå djevelens ærend (se for eksempel Matt 12,24).

Men noen virket mer interessert i å finne ut hvem Jesus var. Vi leser et sted at jødiske ledere kom til Jesus «og ba ham vise dem et tegn fra himmelen» (Matt 16,1). Likevel svarer Jesus temmelig bryskt. Han slår fast: «En ond og utro slekt krever tegn, men den skal ikke få noe annet tegn enn Jona-tegnet» (Matt 16,4).

Nå er ikke Jona-tegnet noe småtteri. Jona ble ifølge bibelfortellingen slukt av en stor fisk, og etter tre dager i fiskens buk ble han spyttet levende på land igjen. Jesus henviser her rett og slett til sin egen oppstandelse. Men akkurat der og da – da jødiske ledere ba om et tegn fra himmelen – var han avvisende. Hvorfor? Det svarer ikke teksten direkte på. Men et mulig svar er at å kreve tegn av Gud ødelegger muligheten for å komme inn i et tillitsfullt forhold til Gud.

Hva mener jeg med det? Jo, ifølge Bibelen ønsker Gud ikke bare at vi tror at han finnes. Gud ønsker fellesskap med oss – og han vil at vi skal tjene ham og elske ham. Og da er ydmykhet nødvendig. Vi står i fare for å plassere oss i Guds posisjon hvis vi tenker at Gud faktisk står til regnskap for oss istedenfor motsatt.

Det er lett å tenke at en god kristen må være sikker på at Gud er der. Men heldigvis sier ikke Bibelen at vi må ha sett et tegn for å tro. Til disippelen Tomas, som fikk kjenne på Jesu naglemerker, sier Jesus: «Fordi du har sett meg, tror du. Salige er de som ikke ser, og likevel tror» (Joh 20,29).

Noen kan oppleve at mangelen på religiøse opplevelser eller følelser fører til at de tviler på sin egen tro, eller på om Gud har tatt dem imot. Men det er heldigvis ikke våre opplevelser som avgjør. Alt handler om Gud. Bibelen slår fast at alle de som tror regnes som Guds barn, uavhengig av opplevelser.

Ønsker du å finne ut om Gud virkelig er der? Da vil jeg oppfordre deg til å ikke søke Gud alene, for det har ikke Gud skapt oss for. Vær villig til å gå sammen med andre som tror over tid – og vær gjerne åpen om din situasjon. Kanskje vil du oppleve at Gud griper inn og gir deg økt visshet om at han er der.

KORT SAGT

Mye kunne vært sagt om hva som kan være grunnen til at Gud – tross alt – ikke gjør mer ut av seg i vår verden. For eksempel er det et poeng at Gud faktisk er høyt hevet over vår verden. Paulus beskriver ham som den som «bor i et lys dit ingen kan komme, han som intet menneske har sett og ingen kan se» (1 Tim 6,16).

Likevel kunne nok Gud, på et eller annet vis, vært enda mer synlig i vår verden. Så hvorfor er han det ikke? Jeg tør ikke å hevde at jeg fullt og helt har svaret, men et mulig hovedpoeng er at det ikke tjener Guds hensikt. Resultatet kunne faktisk blitt at vi mennesker opplevde at han invaderte livet vårt – ja, nesten tvang oss til tro. Og da snakker vi ikke nødvendigvis om en sann kristen tro. For Gud vil ikke bare at vi skal tro at han eksisterer. Han vil at vi skal ha et tillitsfullt forhold til Jesus som vår Herre og frelser.

REDAKSJONEN ANBEFALER

Hvorfor skriver ikke Gud på himmelen? – Espen Ottosen

Tro under tvil – Tom Arne Møllerbråten