Godteposen 3

«Lekre Lakriser»

24 historier skrevet av Martin Nygaard.
Illustrasjoner tegnet av Victoria Dahr.

Innhold i Godteposen 3:

Parentes angir minutter lesetid.

Broen og elven
s. 5
(1 1/2 min)

Krokodille-Lars og den gulstripete badebuksen
s. 6
(2 1/2 min)

Hoppesofaen
s. 8
(2 1/2 min)

Mauren som reddet tuen
s. 10
(3 1/2 min)

Navnenissen Kaspar og nisseborgen
s. 12 (4 min)

Tåfisen som forelsket seg
s. 14
(4 min)

Emil og slottet som var kaldt
s. 17
(4 min)

Heksen som mistet kosteskaftet
s. 20
(4 min)

Dragenesebusen
s. 23
(4 1/2 min)

Regndråpen som var så redd
s. 26
(5 min)

Hanskeparet Venstre og høyre
s. 29
(5 min)

Gutten i TV'n
s. 32
(5 1/2 min)

Den lille piken som ble spøkelse
s. 35
(6 min)

Søppelprinsen
s. 39
(6 min)

Løveskostymet
s. 43
(6 min)

Ekornet som ville spille fiolin
s. 47
(6 min)

Agurkgutten som var så trist
s. 51
(6 1/2 min)

Den rike mannen
s. 55
(6 1/2 min)

Jenta med det lange håret
s. 59
(7 min)

Feen og trollet
s. 63
(7 min)

Damen med den lange nesa
s. 67
(8 min)

Max og flyvetråden
s. 73
(10 min)

Detektivbarna og spøkelsesmysteriet
s. 78
(12 min)

Den flyvende bamsen
s. 84
(15 min)

Broen og elven

Det var en gang en gammel elv. Over elven sto det en gammel steinbro. Broen og elven kranglet om hvem som var viktigst.

Broen mente at allerede da den var en fjellknaus var den ment til å bli en bro. Den skrøt av alle menneskene og bilene som trengte broen for komme over elven. Elven mente den var viktigst som fraktet vann til byen, dessuten kunne menneskene bade i den og seile på den.

Men så skulle byen ha orden på vannforsyningen og la vannet i rør. Elven ble nå forvandlet til en liten muddrete siklebekk. Folkene i byen ville ha en ny hovedvei med en bredere bro. Dermed ble den gamle steinbrua stående alene.

Så der sto broen som ingen ville bruke, og siklebekken ingen ville bade i. Da sluttet de å krangle om hvem som var viktigst.

Broen ble kromrygget og sliten: «Så mange som har gått over meg i årenes løp - det er nesten deilig å få slippe,» sa den.

Til slutt raste broen sammen og steinene falt ned i siklebekken. Nå var både broen og elven borte for godt. Da mumlet elven: «Enten det var du eller jeg som kom først – så ble vi da hvertfall sammen til sist.»

Krokodille-Lars og den gulstripete badebuksen

Krokodille-Lars var helt lik de andre krokodillebarna bortsett fra én ting, nemlig badebuksen. For Krokodille-Lars hadde en gulstripet badebukse og det var det ingen av de andre som hadde. Krokodille-Petter hadde en hvit badebukse med blå prikker. Krokodille-Jens hadde en rødspraglet med lilla firkanter og krokodille-Hans hadde en rosa med hvite bånd. Men ingen hadde en gulstripet en som Krokodille-Lars.

Da Krokodille-Petter kom hjem med sin hvite badebukse med blå prikker var han så ergerlig at han trampet omkring og klasket halen sin i gulvet for at alle skulle se hvor sint han var. «Hva er det med deg da krokodillebarnet mitt?» spurte mammaen til Krokodille-Petter. «Æsj og uff, det er han dumme Krokodille-Lars,» sa Krokodille-Petter. «Men hva har Krokodille-Lars gjort for noe da?» «Nei, han har ikke gjort noe men han har så dum badebukse.»

Mammaen så rart på ham. «Hvordan da?» Krokodille-Petter klasket halen sin i gulvet igjen. «Jo, den er gulstripet og han er den eneste som har det. Jeg synes den er kjempestygg.» «Men synes de andre at den er stygg også da?» spurte krokodillemammaen. «Nei, det er det som er så dumt. De er så misunnelige på ham fordi han har så fin badebukse og nå vil de sikkert alle sammen ha gulstripete badebukser. Hvis jeg kommer ned til badeplassen i morgen, og alle har gulstripet badebukse bare ikke meg, så kommer de sikkert til å erte meg og si dumme ting til meg.»

Nå var Krokodille-Petter blitt så lei seg at han la hodet sitt i mammaens fang og begynte å gråte. «Kjære lille krokodillegutten min,» sa mammaen. «Jeg skal sy en gulstripet badebukse med en gang, så får du også en badebukse som er like fin som den Krokodille-Lars har.»

Dagen etter da Krokodille-Lars gikk ned til badeplassen for å bade, fikk han seg en overraskelse. Alle krokodillebarna hadde gulstripete badebukser akkurat som ham.

Det hadde kanskje ikke gjort noe om ikke krokodillebarna hadde vært så like. Da alle hadde samme badebukse klarte de ikke å se forskjell på hverandre. De kunne ikke spille fotball eller leke sisten eller gjemsel eller noe, for ingen visste hvem som var hvem.

Til slutt satt alle småkrokodillene på strandkanten og hang med hodene sine. «Det er hyggelig at dere vil ha lik badebukse som meg, men det blir ikke noe moro når alle ser like ut,» sa Krokodille-Lars. Krokodillebarna var enige og gikk hjem for å hente sine gamle badebukser.

Da de kom tilbake ble leken like morsom som før. For nå var de forskjellige igjen.