Martin Nygaard

AUTOPILOT

Roman

Hurra Forlag

Martin Nygaard:
AUTOPILOT

1 utgave 2005
2 utgave 2008

© HURRA forlag
Monolitveien 12
0375 Oslo
post@hurra.no
www.hurra.no

ISBN: 978-82-92941-33-1
ISBN: 978-82-92941-00-3 (trykk)
Omslagsdesign: Clas Hansen
Tilrettelagt for ebok av Prograph as

Annen bok om Laurits Liguster

1

Frank og jeg dumpa Jonny på en madrass i loftsboden mens Reidun og Katinka kom subbende inn etter oss. Reidun med det hvite håret i en palme på hodet, og Katinka like mørk som takbjelkene i Franks hule.

Denne ettermiddagen hadde vi vært på skolekino og sett sommeren jeg fylte 15. I trengselen ved utgangen smøg jeg frierbrevet mitt ned i Reiduns boblejakkelomme. Jeg hadde planlagt en rask retrett da Frank inviterte damene på nachspiel.

Det var et lovende prosjekt og Frank trengte hjelp til å bære opp Jonny. Om jeg nekta å være med ville det utløse en serie spørsmål jeg ikke kunne besvare. Jeg hadde panikk og holdt et manisk øye med Reiduns lomme. Hun måtte for all del ikke finne den krølla lappen her.

Katinka drøvtygga på en Stimorol og Reidun gjespa helt ned til dusken i glidelåshempa. På desperat jakt etter noe som kunne avlede oppmerksomheten oppdaga jeg en kortstokk i haugen av Donald og Tempoblader.

— Skal vi spille klespoker eller?

Katinka myste undersøkende på Reidun.

— Men det er jo iskaldt her, sa hun.

— Ikke vær bleike ’a, sa jeg og stokka kortene.

Frank hadde problemer med å legge skjul på hvor god han syntes ideen var. Jonny så mest flau ut. Jeg la kortstokken på gulvet og smilte til Reidun. Hun syntes visst ikke at dette var noe spesielt sensasjonelt og trakk et kort med en likegyldig håndbevegelse.

Vi trakk etter tur, og snart ble Reiduns blå boblejakke lagt vekk. Lettet over at jakke og brev lå utenfor rekkevidde gikk jeg inn for å spille godt. Lou Reeds Walk on the wild side akkompagnerte gamblinga mens Katinka dro av seg Pologenseren, undertrøya og Puss&Kram buksa. Guttas påkledning ble også tynna ut, og da David Bowies saksofonsolo pressa seg ut av den vesle kassettspilleren trakk Katinka en fatal toer.

Frank, Jonny og jeg satt i lykkerus og venta på neste avsløring - men Katinka rista selvfølgelig på hodet.

— Jeg vil ikke gå lenger, sa hun og feide kortene sammen.

— Men du må, sa jeg med skjelvende stemme.— Enten trusa eller BHen, det er spillets regler.

— Nei, jeg vil ikke, sa hun bestemt.

Jeg var altfor opphissa til å kunne gi meg så lett. Det nærmeste jeg til denne dag hadde kommet kvinnelig nakenhet var bildene i et pornoblad som jeg gjemte under Trymseksjonen på rommet. Jeg hadde ikke engang sett min egen mor netto, og her satt Katinka uten annet enn BH og truse. Jeg satsa alt.

— Hvis jeg taper neste runde, viser du oss puppene dine da?

— Kanskje, sa Katinka med en lur kløft i munnviken.

Det var nok for meg. Jeg stokka ivrig kortene og gjenopptok spillet. Etter første runde måtte Reidun ta av seg toppen. Brystvortene avtegna seg mot det tynne, stramme stoffet i BHen. Magen bula fram under puppene, og forsvant bak en ørliten, mosegrønn sløyfe foran i trusestrikken.

Hun var så nærme at jeg kunne strekke hånden fram og ta på gåsehuden hennes. Jeg tror rett og slett at jeg sikla mens jeg trakk et dårlig kort.

— Kom igjen Laurits, du lovet.

Katinka smilte overlegent mens jeg satt på ståpikken og prøvde å knuse den.

— Du har også lovet, sa jeg spakt.

— Jada, kom igjen nå. Vis oss hva du har.

Hjertet mitt dundra i brystet. Det kjentes som om jeg hadde aske i munnen. Det var forferdelig pinlig, men samtidig sitrende spennende.

Med en kjapp bevegelse dro jeg ned trusa og slapp pikken ut et bitte lite sekund. Jeg dytta den trygt innafor igjen, så raskt at jeg mente det i grunnen ikke teller.

Reidun så opp på meg med de tette, blå øynene sine.

— Jeg fikk ikke sett noe. Gjør det en gang til, ordentlig.

Jeg følte meg rusa, som om jeg var utafor meg selv. Hånden dro i strikken så pikken spratt ut og ble stående og nikke i den kalde luften, mens et fjernt og ubehagelig minne fra barndommen glei forbi. Frank og Jonny lo nervøst i bakgrunnen.

— Få se deg i profil, hviska Reidun mens hun stirra på lemmet.

— Hva er profil?

— Fra siden, din ånsing.

Jeg snudde meg sidelengs.

— Du skal ikke runke litt for oss også da? sa Katinka og så på meg som om jeg var en idiot.

Hånen i blikket hennes vekket meg. Lynraskt fikk jeg på meg trusa og kjente en intens prikking i kinnene.

— Nå er det din tur, sa jeg og prøvde å virke normal.

Men Katinka hadde allerede reist seg for å gå.

— Vi skal vel få se puppene dine, du lovte jo det.

Jeg så meg om etter støtte, men det var ingen som hørte på meg lenger.

Jentene løp fnisende ned trappa mens Frank og jeg bar på Jonny. Frank konsa på ikke å se meg inn i øynene, og forsvant da Jonny var trygt plassert i rullestolen. Jeg vippa ham ut i nysnøen og hørte restene av jentenes latter dø ut mellom fasadene. Jonny snudde seg i stolen og så på meg med dyp forundring i blikket.

— Hvorfor i all verden gjorde du det Laurits?

— Jeg vet ikke, sa jeg og stirra på snøfnuggene som la seg forsiktig i det brune, krølla håret hans.

Jonny så bort.

— Folk kommer til å le seg i hjel når de får høre om dette.

Jeg leverte ham hos moren og søstra, og jogga hjemover. Støvlettene er litt for store, men jeg synes det er tøft å bruke størrelse 45. Med noen ekstra sokker går det greit bortsett fra at støvlene kipper. Det er et absolutt krav at slengbuksen skal være dytta nedi bak, og henge ut foran med pløsen. Å løpe handler derfor vel så mye om å få med seg fottøyet.

Vel innafor rekkehusdøra reiv jeg av meg boblejakka i gangen, spurta forbi døra til leieboeren i første, tok trappa i fire lange byks og trakk pusten ved spisestuedøra. Forsiktig lukket jeg opp og forsøkte å smyge meg ubemerka på plass.

Fattern hogg til.

— Hvorfor kan du aldri komme tidsnok?

Jeg forsøkte å overse mannen med piggsveis og måtte smile litt da jeg så Bror og Minis nervøse fjes. Mor la røkt kolje, kokte poteter og revet gulrot på en tallerken. Fatterns grinete stemme skar over bordet igjen.

— Du har kommet for sent til middag hver eneste dag siden jul. Jeg begynner å lure på om du gjør det med vilje, eller om du rett og slett er så dum at vi ikke kan forvente noe annet.

Han stønna.

— Når man ser hvordan karakterene dine daler får man jo visse mistanker.

Jeg visste at det ikke nytta å motsi ham. I stedet forsøkte jeg å late som om ordene ikke gjorde større inntrykk og spiste likeglad videre. Fattern polerte tallerkenen med most potet, la bestikket pertentlig til side og så på meg.

Det var ikke en lyd å høre bortsett fra mitt bestikks skraping mot porselenet. Bror, som snart blir 12, vrei seg på stolen, men han turte ikke spørre om å gå fra. Muttern så fjernt på meg under Sunsilk håret mens hun pirka seg i tennene med en rødlakkert negl. Bare femåringen Mini så ut til å ha noe på hjertet. Han så hemmelighetsfullt på meg, så kikka han skøyeraktig på fattern og muttern.

Jeg begynte å skjelve da det gikk opp for meg hva han hadde tenkt å si. Med et desperat blikk prøvde jeg å få ham fra det, men det var for seint.

— Du mamma, suger du på tissen til pappa?

Mors negl ble sittende fast mellom fortennene. Bror begynte å knise og jeg følte det som om jeg sank gjennom parketten, og ned i leiligheten til sandra. Fattern derimot beholdt det han trengte av både verdighet og ro. Han bretta sammen servietten, reiste seg fra bordet og gikk mot meg med stive pupiller og bleike, stramme lepper. Uten et ord knep han til rundt nakken med tommel og pekefinger, og geleida meg opp på rommet.

— Gi det til meg nå, med en gang!

Jeg trakk ut skrivebordsskuffen, gravde fram WeekendSEXen og la det i hånden hans. Han kasta et blikk på bladet og rulla det sammen. Jeg satte meg forsiktig på sengekanten.

— Det var ikke meningen at Mini skulle få se det, sa jeg spakt.

Han svarte ikke på det, men jeg så at han kjempa med seg sjøl.

— Du skjønner det Laurits, begynte han og trakk pusten. — Menneskene det er bilder av i dette bladet er syke.

— Syke?

— De er syke på sinnet.

— Å ja, sa jeg usikkert.

Han satte seg ved siden av meg så det knaka i sengebunnen.

— Du må ikke la pornografi fordreie hodet ditt, sa han mildt. — Kjønnslivet er noe vakkert som kvinner og menn har sammen når de er gift med hverandre, ikke sånt søppel som dette her.

Han veiva med bladrullen som om den var noe ekkelt som hang fast på hånden hans.

— Har du flere slike?

Jeg rista på hodet.

— Det er bra gutten min, sa han og reiste seg.

Før han gikk spurte han om jeg ville ha resten av middagen, men jeg avslo og ble sittende på senga med hendene i fanget.

Jeg var letta over at fatterns reaksjon hadde vært såpass beherska. Men at modellene i bladet var syke kom som en overraskelse. Mitt høyeste ønske var jo å få gjøre som dem. Ikke i et blad selvfølgelig, men jeg var besatt av ønsket om å ligge med noen. Det var derfor jeg hadde skrevet til Reidun.

Jeg kan ikke si jeg var forelska i henne slik forelskelse ble skildra i Ung i dag -bøkene. Jeg ville elske slik det ble fremstilt i svenske pornoblader - og der ble ikke vanlig forelskelse via mye oppmerksomhet.

Da jeg skrev til Reidun var det ikke fordi jeg ville bli kjæresten hennes, men fordi jeg ville elske med henne. Det var kanskje litt dårlig gjort, men jeg trodde ikke at jeg var syk av den grunn.

*

Jeg runda hjørnet ved kiosken senere på kvelden og fikk øye på PK i parallellklassen. Han er en lang, benete sunnmøring med svart hår og brune øyne. PK er en OK fyr, bortsett fra at han nesten aldri sier noe. Ved siden av ham satt ei nydelig jente med slett, nøttefarga hår og en sølvspenne over øret. Det var så overraskende å se PK med dame at jeg ikke rakk å tenke ferdig. Det ble til at jeg strakte fram lanken, bukka og smilte.

— Hei, jeg heter Laurits.

Hun kasta et likegyldig blikk på meg.

— Lotte, sa hun og kløp PK i siden med et glis.

De perfekte tenna hennes lyste i natta.

PK reagerte ikke på kilinga. Lotte begynte isteden å vifte bort røykringene hans. Med et lurt smil på de innovervrengte leppene snudde han seg og blåste ringene en annen vei. Lotte lo og lente seg over ham for å ødelegge dem. PK kilte henne med rullingsen hengende i munnviken. Med denne jenta vokste han metervis i mine øyne.

Etter litt mer kiling spurte jeg skjønnheten om hvor hun skulle i vinterferien. PK skulle ingen steder, det visste jeg allerede.

— Jeg skal på en hytte ved Geilo, hiksta hun.

— Dit skal jeg også! sa jeg. — Frank og jeg skal bo på ungdomsherberget.

— Så kult da, sa hun i et uinteressert toneleie, mens hun vrei seg unna PKs armer og gikk til angrep på ham igjen.

— Da kan vi kanskje treffes?

— Kanskje det, peip hun i det PK satte de lange, nikotingule fingrene i henne.

— Skal vi møtes på Sportellet lørdag klokka to?

Hun lå over PKs knær og fekta med armene. Jeg tok et skritt ut på fortauet mens de avsluttet klininga.

— Lørdag klokka to på sportellet. I bassenget eller?

— OK da, sa hun som om hun bare ville ha en slutt på maset.

— Ha det da, sa jeg og vinka til henne.

Jeg vinka til PK også. Men han vinka ikke tilbake.