Jon Morten Melhus har bodd i fotball byene Lillestrøm, Halden, Bergen, Drammen, Fredrikstad og Oslo. Han er blant de fremste rådgivere i Norge når det gjelder betydningen av begeistring og begeistringsledelse, og hans bøker om hvordan dette skaper gode resultater i alle typer virksomheter har solgt i nærmere 50 000 eksemplarer. Han er utdannet siviløkonom fra NHH og har hatt lederstillinger i Den Norske Opera, Radio 1, «Mot i Brøstet», Stig og Stein Idélaboratorium AS, har erfaring som entertainer og han er en av landets mest benyttede foredragsholdere.
www.begeistring.no

Morten Eriksen-Deinoff så den første Tippekampen mellom Wolverhampton og Sunderland 29. november 1969, og har siden ledet scenario- og strategiprosesser for private og offentlige virksomheter i 25 år. Han har lang erfaring med skreddersydd trening for den enkelte virksomhet, og mer enn 20 000 personer har deltatt på hans kurs innen endringsledelse, hensiktsmessig lederatferd og muntlig kommunikasjon. Han har i mange år hatt fast spalte om ledelse i fagbladet Sport. Morten har bakgrunn fra konsulentselskapene Mercuri International, Collegium Management Center og HumanEffect samt ledererfaring som strategidirektør i Posten Norge og mellomleder i Ford Motor Norge. Han er siviløkonom fra NHH, Master of Management fra BI og forfatter av boken «Sykt Bra – resepten på friske sykehus».
www.humaneffect.no

Utgitt av Melhus Communication as 2018

© Morten Eriksen-Deinoff / Jon Morten Melhus 2018

1. utgave, 1. opplag 2018

Fiks fotballen – Slik gjør klubben suksess med den forgudede og forhatte fotballtreneren

ISBN: 978-82-93130-14-7

Foto: Jon Morten Melhus, NTB/Scanpix, Dreamstime, Shutterstock, mm

Omslagsdesign: Sindre Risheim / Jon Morten Melhus / Morten Eriksen-Deinoff

Omslagsfoto: © Andy Rain / EPA / NTB scanpix – Chelsea’s manager Antonio Conte, 20.02.2018

Design og sats: HAVE A BOOK

Forfatteren Jon Morten Melhus har mottatt støtte fra Det faglitterære fond, men boken er utover dette finansiert av forfatterne.

Boken er ikke skrevet på oppdrag fra noen organisasjoner eller personer i eller utenfor fotballsektoren.

Brødtekst: Minion Pro 10,5 / 13 pkt

Papir: Arctic silk 150 gr

Trykk og innbinding: John Grieg AS 2018

Alle henvendelser om boken kan rettes til Melhus Communication as, Toftes gate 25N, 0556 Oslo, Norway, www.begeistring.no, epost: post@fiksfotballen.no, tlf 920 555 88 / 950 81 390

Det må ikke kopieres fra denne boken i strid med åndsverkloven eller avtaler om kopiering inngått med KOPINOR, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk. Kopiering i strid med lov eller avtale kan medføre erstatningsansvar og inndragning, og kan straffes med bøter eller fengsel.

Takk til:

Kim Deinoff

Tone Rasmussen

Tina Eriksen-Deinoff

Lindi Knoph

Odd Harald Hauge

Janne Gro Rygg

Svein Holter

Jan Henrik Lund

Raymond Mosken

Bjørn Ilaug

Kennet Bratteberg

Erik Hjort

Per Lømo

Jomar Selvaag

Nick Cherry

Øivind Monn-Iversen

Gaute Øren

Anne Kirsti Melhus

Ketil Øyesvold Melhus

Pia Tryland

Trine Thorbjørnsen

Kristin Molnes

Trond Haugen

– I fell in love with football as I was later to fall in love with women: suddenly, inexplicably, uncritically, giving no thought to the pain or disruption it would bring with it.

– Nick Hornby, Fever Pitch

42 svært fotballkyndige personer har gitt innspill til boken:

Egil «Drillo» Olsen

Åge Hareide

Nils Arne Eggen

Ståle Solbakken

Ronny Deila

Geir Bakke

Stig Inge Bjørnebye

Jostein Flo

Rúnar Kristinsson

Tom Nordlie

Rune Bratseth

Per-Mathias Høgmo

Vegard Hansen

Kenneth Karlsen

Kjetil Rekdal

Erik Solér

Martin Andresen

Kjetil Siem

Even Pellerud

Svein Maalen

Petter Myhre

Arne Scheie

Lars Arne Nilsen

Terje Svendsen

Tove Moe Dyrhaug

Bjørge Ingar Stensbøl

Marit Breivik

Jo Bergsvand

Ingebrigt Steen Jensen

Knut Harlem

Jan Ketil Arnulf

Tor Geir Kvinen

Hans Kristian Tvedte

Leif Johan Øverland

Dag Opjordsmoen

Geir Bakken

Richard Olsen

Mette Rosseland

Karl Anders Følstad

Heidi Scheie

Tarje Nordstrand Jacobsen

Teddy Moen

Du finner biografiene deres på side 231.

– Norge er verdens beste idrettsnasjon og Europas mest entusiastiske fotballnasjon

Hvorfor er likevel ikke Norges herrelandslag blant topp 10 på FIFA-rankingen?

Under det beste vinter-OL noensinne for Norge, i Pyeongchang i 2018, kunne vi nordmenn juble og med god grunn være stolte over hva en liten nasjon som vår kan oppnå. Men da seiersrusen avtok og jubelen hadde stilnet, manet flere stemmer til en smule mer edruelighet. Mange påpekte at de gode resultatene først og fremst skyldtes at vinter-OL omfatter mange av Norges paradeidretter, som de fleste andre land ikke prioriterer særlig høyt – om i det hele tatt.

Så nøktern er det imidlertid ingen grunn til å være. Norge gjør det også stadig bedre i sommeridretter, noe EM i friidrett i Berlin i 2018 bekreftet. Gro Harlem Brundtland hadde kanskje rett: Det er typisk norsk å være god, og i forhold til folketallet er Norge faktisk en av verdens beste idrettsnasjoner. Og vi nordmenn er også det folket som elsker fotball aller mest, når vi tar folketallet med i betraktning.

u  Norge ligger på en delt 3. plass i Europa i antall registrerte fotballspillere i befolkningen (12 spillere pr. 100 innbyggere), bare slått av Østerrike og Tyskland.

u  Norge ligger på 5. plass i Europa i antall tilskuere på fotballkamper, etter Færøyene, Island, Skottland og Kypros. I tillegg reiser årlig nesten 100.000 nordmenn til England for å gå på fotballkamper, – bare irene oppsøker britiske fotballstadioner i større omfang enn oss.

u  Norge ligger på 2. plass i verden i å se fotball på TV. Bare i Kroatia sitter flere klistret foran TV-skjermen når det kringkastes begivenheter i forbindelse med fotballkamper.

Disse realitetene om nordmenn og fotball fremgår av analyser gjort av Simon Kuper og Stefan Szymanski i boken Soccernomics fra 2014. I boken presenterer de to forfatterne også en analyse av hvilke land som gjør det best i forhold til folketallet når man slår sammen resultatene i alle de største idrettene – rugby, cricket, baseball, basketball, kvinnefotball, kvinne- og herretennis, golf, sykling, motorsport, samtlige grener i sommer- og vinter-OL og VM i herrefotball, frem til 2014.

Og hvilket land tror du toppet listen da forfatterne oppsummerte resultatene i alle disse grenene i «Soccernomics»?

Joda: Norge!

Vi skårer flere poeng enn alle land i Afrika til sammen, og flere enn hele Asia sett under ett. Selv om vi hadde halvert resultatene våre i vinter-OL, ville vi fått flest poeng i denne konkurransen.

Norge er to år på rad kåret til verdens fremste idrettsnasjon i den prestisjetunge rankingen gjort av Greatest Sporting Nation.

Faksimile fra Greatest Sporting Nation, som lager statistiske analyser av hvilke land som gjør det best i sport.

Årsakene til disse overveldende sportslige prestasjonene har ifølge forfatterne av Soccernomics i stor grad sammenheng med høy velstand:

u  I Norge er det et mål at alle skal ha mulighet til å drive med idrett, uansett hvor i landet man bor. Det er treningsfasiliteter over hele landet. I alle byer og tettsteder, selv på det ytterste nes og i den minste bygd, er det rom for sportslige aktiviteter.

u  Det viser seg også at i land hvor befolkningen over mange tiår har et sunt og godt kosthold, blir innbyggerne fysisk sterkere og høyere av vekst enn folk i land hvor sult og ernæringsproblemer er mer utbredt. 20 prosent av kroppshøyden bestemmes ikke av arv, men av omgivelsesfaktorer som livsbetingelser under svangerskap, ernæring, sykdom og psykososiale forhold. Slike forhold står det bra til med i Norge. I 1860 var gjennomsnittshøyden for norske menn 169 cm, mens den i dagens Velstands-Norge er ca. 180 cm.

u  At Norge også ligger på førsteplass på FN’s Human Development Index, bekrefter disse forholdene. FN’s Human Development Index måler velstanden i et land i henhold til befolkningens livsløpslengde, antall år med skolegang og verdiskaping pr. hode (brutto nasjonalprodukt). Vi kan med andre ord fastslå at vår velstand har positiv innvirkning både på treningsmulighetene og fysikken til de norske atletene.

u  «No jerks allowed»: Et annet forhold, som avisen The Guardian trakk frem som suksesskriterium for Norges gode OL-resultater i Pyeongchang, er tilliten og rausheten som preget samholdet innad i de norske utøvergruppene. Selv om nordmennene konkurrerte både seg imellom og med utenlandske utøvere under øvelsene, var de gode venner, støttende og rause med hverandre. Et slikt internt samhold i troppen var ingen selvfølge blant utøverne fra andre nasjoner som deltok.

Men hvorfor er da ikke Norge bedre i internasjonal fotball?

Vi kan altså fastslå at Norge i forhold til folketallet er en av verdens beste idrettsnasjoner og i toppsjiktet i fotball både når det gjelder interessen blant folk og antallet utøvere.

Hvordan kan det da ha seg at det norske herrelandslaget i årene etter at FIFA-rankingen startet i 1992 i snitt har ligget helt nede på 31. plass?

Vi var oppe på 2. plass under «Drillo» i 1993. Hvorfor ligger ikke Norge fortsatt godt plassert på topp 10 på FIFAs ranking for herrelag?

Kvinnelandslaget har falt fra topp 3-plasseringer i begynnelsen av årtusenet til 14. plass i desember 2017. Hva gjør vi galt?

Er ballen rund?

De fleste fotballklubber er store bedrifter med mange titalls millioner i omsetning og med mange, kanskje hundrevis, av ansatte og frivillige. Men da vi begynte å sammenligne hvordan bedrifter utenfor idretten drives i forhold til fotballklubber i samme størrelsesorden, oppdaget vi store forskjeller. Og alle disse forskjellene kan ikke forklares ved å vise til at «ballen er rund» eller «vår bransje er helt spesiell».

«Vår bransje er helt spesiell»

No business as football business?

Fotball er i prinsippet et ganske enkelt spill: For de fotballromantiske av oss handler det om å beholde ballen og sentre, beholde og sentre, beholde og sentre, og når målet er innen rekkevidde og man har en åpning: skåre. For de mer fotballkyniske handler det om å rappe ballen fra motstanderen, lempe den oppover i banen og avslutte så fort det lar seg gjøre.

Det viser seg likevel at fotballspillet i praksis er ganske komplekst, og vi stilte oss en del spørsmål:

u  Hvorfor sparkes det så mange trenere i fotballen, sammenlignet med alle andre idrettsgrener?

u  Hvordan kan en trener bli geniforklart i november og sparket i februar?

u  Hvor stor rolle spiller klubbkulturen?

u  Hvor viktige og hvor dyktige er styrene i fotballklubbene?

u  Kan supporterne ødelegge laget?

u  Hvor avgjørende er det for en norsk trener om han har hatt en karriere som vellykket profesjonell fotballspiller i utlandet?

u  Er trenerne kompetente nok i ledelse og til å behandle mennesker, og hvor mye betyr det egentlig?

u  Kan norske fotballklubber utvikle bedre spillere og på den måten sørge for at Norge kommer høyere opp på FIFA-rankingen?

Denne boken handler i hovedsak om norsk herrefotball på elitenivå, men svært mye av innholdet er like aktuelt for kvinnefotball og for breddeidretten på barne- og ungdomsnivå.

Vi har valgt å ikke vurdere de enkelte klubbenes og trenernes rent fotballtekniske og -taktiske kunnskap eller kompetanse, som spillestil, taktikk og formasjonsvalg. Vårt hovedfokus har heller ikke vært utfordringer og suksessfaktorer for klubbens styre, administrasjon, markedsføring, spillerlogistikk eller økonomi.

Boken handler først og fremst om treneren og hans muligheter til å skape resultater med laget, og om dem som velger, vurderer, ansetter, støtter og til slutt sparker treneren – både de som deltar i den formelle prosessen og de som opptrer i kulissene.

Vi håper at boken vil inspirere styrene i fotballklubber, ledere, ansatte, trenere, spillere, supportere og sponsorer til å bidra til å videreutvikle trenere, individuelle spillere og hele lag slik at de rustes best mulig til å skape enda bedre resultater – og på den måten kan bidra til å heve Norges plassering på FIFA-rankingen.

DEL 1:
Frykt og fornuft

Om hvorfor fotballtrenere så ofte mister jobben og hvorfor det vanligvis ikke er så lurt å sparke treneren.

1. Fotballparadokset

Treneren sparkes fordi klubben gjør det dårlig, og klubben gjør det dårlig fordi treneren sparkes …

Ikke mange virksomheter opplever så hyppige oppturer og nedturer som fotballklubber. Bergensernes stolthet, fotballklubben Brann, er et godt eksempel. 1980-tallet var preget av stadige opp- og nedrykk for laget. Det ble nedrykk i 1979, men opprykk i elitedivisjonen igjen året etter. I 1981 bar det ned igjen, og så opp igjen neste år, – da de også vant cupen. I 1983 rykket laget tradisjonen tro ned igjen, men så opp igjen i 1984! Fra 1980 til 1986 rykket Brann opp eller ned hvert eneste år og ble kjent som «heislaget».

I samme periode byttet Brann ut treneren hvert annet år. Fra 1978 til 1988 hadde laget ni forskjellige trenere:

u  Bill Elliott: 1974–1978

u  Ivar Hoff: 1979

u  Egil Austbø: 1979

u  Les Shannon: 1980–1981

u  Arve Mokkelbost: 1982–1983

u  Endre Blindheim: 1984–1985

u  Tony Knapp: 1986–1987

u  Per Vold: 1987

u  Teitur Þórðarson: 1988–1990

Kan disse opp- og nedturene forklares med at ingen av Brann-trenerne i disse årene fikk ro og langsiktighet til å bygge opp laget over tid?

Over til Bærums stolthet. Stabæks plasseringer 2012–2017:

u  2012: 16. plass Elitedivisjonen (nedrykk)

u  2013: 3.plass 1. divisjon (opprykk)

u  2014: 9. plass

u  2015: 3. plass

u  2016: 14. plass

u  2017: 9. plass

Skikkelig jojo. I den samme perioden hadde Stabæk hele fire trenere:

u  Petter Belsvik: 2012–2013

u  Bob Bradley: 2014–2015

u  Billy McKinlay: 2015–2016

u  Toni Ordinas: 2016–2018

Kan det være en sammenheng mellom berg- og dalbaneplasseringer i serien og antallet trenere klubben avsatte og ansatte?

Kan det være en sammenheng mellom berg- og dalbaneplasseringer i serien og antallet trenere klubben avsatte og ansatte?

Fredrikstad Fotballklubb (FFK) har til tilhengernes frustrasjon havnet i 2. divisjon, og mange undrer seg over hvordan byens stolthet kan ha falt så dypt. Tre år etter at denne artikkelen stod i Fredriksstads Blad i november 2015, har antallet trenere økt til 25…

At trenere stadig får sparken, er et velkjent fenomen i de fleste fotballklubber. Når resultatene svikter, er styrets løsning svært ofte å avslutte trenerens kontrakt. Vi har fordypet oss i samspillet mellom styret og trener:

– Er det treneren som er for dårlig eller er det styret som ansetter feil mann?

– Er det hovedsakelig følelsesmessige årsaker til at styret ber treneren om å gå?

– Vet styret nok om hva treneren faktisk foretar seg for å utvikle laget?

– Vet styret nok om hva slags kompetanse og kunnskap det bør se etter når det ansetter ny trener?

– Vet klubben nok om hva slags kompetanse styret bør ha?

– Og sist, men ikke minst: Kan det være slik at resultatene blir dårlige fordi treneren sparkes?

2. Høytrykk

– Hva er den aller største katastrofen som kan ramme en fotballklubb? Å tape en kamp, sier tidligere styreleder i Fredrikstad Fotballklubb Sport AS, Karl Anders Følstad, med et smil.

I randsonen rundt en fotballklubb er det mange aktører som har høye forventninger til at laget skal vinne kamper – og som blir sterkt følelsesmessig berørt når kamper tapes.

Ukentlig, ja, nærmest kontinuerlig, må fotballklubber takle et sterkt press fra ulike personer og grupperinger, både i og utenfor klubben. La oss se nærmere på fotballklubbens seks viktigste aktører:

Supporterne: Disipler eller demoner?

Supportere kan både bidra til at lagets prestasjoner fremmes og hemmes.

Når laget taper kamper, går supportere i kjelleren og fortvilelse og depresjon brer om seg. Irritasjonen er stor over trenerens valg av spillere og spillestil, som diskuteres på puben og i sosiale medier. Seieren fra forrige uke er helt glemt.

Seieren fra forrige uke er helt glemt

Fansens makt er stor. Større enn de kanskje selv er klar over. Derfor omtales fansen i blant som den 12. spilleren. De kan medvirke til å bære et lag frem til seier, eller de kan kvele innsatsviljen og øke frykten hos spillerne.

– Fordi de selv spilte fotball i friminuttene i skolegården da de var barn, tror mange fotballsupportere at de kan absolutt alt om elitefotball, sier Petter Myhre. – Når jeg kommenterer noe på TV, sitter det en million der ute som mener at de kan jobben bedre enn meg. En million som mener at de kan trene Sarpsborg 08 bedre enn Geir Bakke.

Når laget taper flere kamper på rad, bryter tredje verdenskrig løs. Media hauser opp stemningen og supportere skriker med, uten tilsynelatende å forstå at de øker prestasjonsangsten til både trener og spillere. Supporterne vil ha trenerens hode på et fat, – det er han som har skylden. De krever at styret må ta grep, dette kan ikke klubben leve med! Ingen husker at den samme treneren førte laget til en flott plassering på tabellen og i cupen i fjor – og kanskje til og med i forfjor. Tapene de siste ukene er det verste som har skjedd, – det er helt uutholdelig å se laget mitt mislykkes!

Når laget taper ﬂere kamper på rad, bryter tredje verdens krig løs.

– «Møkkalag!» Vi sitter og rakker ned på vårt eget produkt, laget vårt, sier Kjell Rekdal. – Da blir det i hvert fall ikke bedre. I stedet burde tilhengerne være konstruktive og prøve å se det positive.

«Møkkalag!

Er du skikkelig fotballfan, blir dine eventuelle personlige problemer i ekteskapet, med barna eller på jobben, som et fnugg i universet, sammenlignet med bekymringene om fotballagets fremtid, slik Nick Hornby har beskrevet det i sin bok Fever Pitch:

«Yes, yes, I know all the jokes. What else could I have expected at Highbury? But I went to Chelsea and to Tottenham and to Rangers, and saw the same thing: that the natural state of a football fan is bitter disappointment, no matter what the score.»

Media lever av suksess, nederlag og konflikt

Kjetil Rekdal.
(Foto: Tor Erik Schrøder / NTB scanpix)

Media elsker å boltre seg i lagets nedtur. Store deler av media ser at det er mye penger å tjene på både suksess og fiasko. Da er det mye å skrive om og det gir mange inntektsgivende klikk på nettsidene. Kjetil Rekdal går så langt som å si at noen i media er hensynsløse: – De befinner seg jo også i en konkurransehverdag. De skal ha den styggeste artikkelen, eller mest klikk. Tilgangen til ledere og spillere i Norge er veldig åpen. Presset er nok større fra media i utlandet enn i Norge. Spillere har bukket under for presset. Trenere og ledere har måttet gi seg. Det er til og med folk som har tatt selvmord fordi de ikke orket mer.

Media elsker å boltre seg i lagets nedtur

Når et fotballag gjør det bra og vinner kamper, blir treneren raskt geniforklart og hausset opp til de store høyder, som en leirdue. Men media skyter ham fort ned når laget opplever flere tapssmeller på rad. Nå er treneren ikke lenger et geni, og han har på forunderlig vis plutselig mistet de nærmest magiske egenskapene han ble hyllet for bare måneder tidligere.

– Det er umulig å unngå kritikk, fortsetter Rekdal. – I forkant av matchen må du som trener foreta noen valg. Det er uhyre komplisert å bestemme seg for hvilke forberedelser som skal til for at du får maksimalt ut av kampen. Da blir det utrolig dumt å høre på etterpåklokskapen fra journalistene: «Jeg visste –» eller «Sånn skulle det vært gjort –». Når fasiten ligger på bordet, er det ikke vanskelig å rette feilene. Jeg sa til en journalist: «Etter en fotballkamp skal jeg klare å analysere kampen til å bli helt perfekt. Men å sitte der før kampen og ta valg, og justere ting underveis, for å få det til å bli mest mulig perfekt, det er det ikke mange som klarer.»

Når fasiten ligger på bordet, er det ikke vanskelig å rette feilene.

Sponsorene vil ha flere mål for pengene

Sponsorene – og de rike onklene som iblant driver kunstig åndedrett for klubben når den har «pådratt» seg underskudd etter å ha brukt opp pengene – blir urolige når laget taper flere kamper på rad. Da vurderer sponsorene om de fortsatt skal bruke penger på et taperlag som dette, som ikke har vunnet på flere uker, (– selv om de vant mange kamper i fjor,) eller om de heller skal støtte håndballjentene, det lokale sommerspelet eller UNICEF.

Det er ikke uvanlig at økonomiske støttespillere krever – og tillates – å få påvirke sportslige beslutninger som kjøp av spillere eller ansettelse av trener, selv om de verken har formell rett eller god nok faglig kompetanse til det. Da blir det vanskelig for styret å jobbe langsiktig og følge en utviklingsplan for klubben over tid.

Investorer som dikterer sportslige beslutninger

Ledelsen presses av hvert eneste baklengsmål

Også daglig leder og folk i markedsavdelingen blir engstelige når baklengsmålene er i flertall i flere uker etter hverandre. Vil sponsorene likevel være villige til å fornye kontrakten med klubben neste år? Og hvordan vil supporterne reagere; vil de utebli eller fortsette å kjøpe billetter og sesongkort og komme på kampene?

Hvilke ledere tåler presset?

– Om en trener lykkes eller ikke, avgjøres av hvilke ledere som tåler presset og hvilke ledere som ikke tåler presset, sier Ståle Solbakken. – Det er mange gode og dårlige trenere, og det er mange gode og dårlige spillere, men det er fryktelig mange dårlige ledere. Mange av dem kan være veldig gode ledere i mye annet, men når lokalavisen begynner å skrive eller når VG, Dagbladet og TV 2 begynner å tvile på laget og treneren, blir det for tøft.

Ledere er også mennesker, som kan fristes til å ta kortsiktige løsninger når presset er stort.

– Lederne påvirkes av omgivelsene sine, sier Petter Myhre. – Da jeg var trener i Vålerenga, sa jeg at med dette laget er målsettingen er å bli topp åtte i Eliteserien. Og jeg får beskjed om at «Ja, det er i orden». Men kort tid etter, i februar, kommer markedssjefen og sier «Nei, vi må si at vi skal bli topp fire, ellers får jeg ikke jeg solgt nok sponsoravtaler». Dermed havner jeg i en skvis. Så jeg må jo si til markedssjefen: «Nei, vi kan ikke si at vi skal bli topp fire. Da vil presset på spillerne bli enda større. Skulle vi tape to kamper nå i starten, med en så tøff målsetting, kan vi risikere at økt stress og press gjør at vi spiller dårligere og ender som nummer tolv i stedet for åtte». Når personer i ledelse og administrasjon i en klubb ikke kjenner disse mekanismene i fotball, oppstår slike håpløse situasjoner.

Tåler styret presset?

Styret blir urolige når laget taper. Styremedlemmene møter opprørte supportere på gaten, leser kritiske artikler i aviser og på fotballblogger, sjekker rasende varsler om verdens ende i kommentarfeltene og merker den urolige stemningen og de påtatte smilene i gangene i klubbhuset. Styremedlemmene sover stadig dårligere om natten og begynner å google om Tom Nordlie er ledig på trenermarkedet.

Styremedlemmene sover stadig dårligere om natten og begynner å google om Tom Nordlie er ledig på trenermarkedet.

– I perioder når det går dårlig, blir du som trener ofte stilt til veggs fra media, sier Petter Myhre. – Du får spørsmål «Hva skal du gjøre nå?», «Hvorfor blir det sånn?» og «Har du vurdert din egen stilling?» Og det takler treneren, fordi han er vant til det, så media får ingen uttalelser fra ham. Da henvender de seg til spillerne i stedet. Med mindre treneren har oppført seg som en idiot, holder også spillerne kjeft. Overskriftene i media kommer sjelden fra spillerne. Men så gyver media løs på lederne og styremedlemmene, som ofte ikke er vant til å stå i medias søkelys. Mange av dem har ikke like mye erfaring med å takle medietrykket som en som har vært i fotballmiljøet og i toppidrettsmiljøet i mange år. Med noen ubetenksomme kommentarer fra en leder eller et styremedlem havner vedkommende på forsiden i VG. Der står det «manglende handlekraft», «beslutningsvegring» og så videre. Da er det bare et tidsspørsmål før treneren er ferdig.

Treneren er målskiven

Treneren merker presset. Har han ikke støtte fra styret, klubbens ledelse og sportsdirektøren, befinner han i en umenneskelig situasjon. Neste kamp MÅ vinnes, ellers … Han hører dommedagsklokken slå kraftigere og kraftigere for hvert tap.

Dommedagsklokken slår kraftigere og kraftigere for hvert tap

– Jeg var trener i FC Köln da den tyske boulevard-pressen kjørte sitt løp, forteller Ståle Solbakken.

– Du må virkelig være sterk og skikkelig tro mot dine prinsipper hvis du skal orke å stå imot over tid. Hvis du ikke klarer det, begynner du å ta irrasjonelle avgjørelser og fravike den planen du opprinnelig hadde. Og så gjør du dumme ting for å enten redde deg sjøl eller komme unna på en annen måte.

– Treneren skal sørge for å vinne nok fotballkamper og få nok poeng, samtidig som han skal drive langsiktig utvikling av laget, sier Petter Myhre. – Det er vanskelig. Ekstremt vanskelig. På dette området skiller fotballen seg mest fra næringslivet. Du får tilbakemeldinger gjennom media. Alt er offentlig. Det må treneren takle, sier Myhre.

Når en klubb lykkes, har treneren selvsagt gjort noe riktig. Men når klubben mislykkes året etter, og treneren mister jobben, er det sjelden bare han som har feilet.

Apokalypse nå!

Hvis laget ligger i nedrykksposisjon, føler klubben og supportere at selv annen verdenskrig er som et skrubbsår i sammenligning. Forsmedelsen over å måtte spille i en lavere divisjonen, er uutholdelig: «Vår klubb er altfor gode til å spille mot de amatørene der.» (En herlig virkelighetsflukt: Et lag i bunnen av Eliteserien er ikke særlig bedre enn lagene som spiller øverst i 1. divisjon …) Et slikt press har ofte en svært uheldig innflytelse på det langsiktige arbeidet i klubben.

Selv annen verdenskrig er som et skrubb sår sammenlignet med nedrykk

Også virksomheter i næringslivet opplever periodevis stort press fra omgivelsene. Børsnoterte selskaper må legge frem kvartalsresultater, og hvis disse er dårligere enn forventet, kan det føre til ubehagelige medieoppslag og negative innspill fra misfornøyde eiere og engstelige medarbeidere. Spesielt i USA, men også i Norge, har dette ført til at mange virksomheter – akkurat som en del fotballklubber – foretar svært kortsiktige og lite hensiktsmessige disposisjoner for å unngå kritikk.

Mediepress rammer ikke bare næringslivet. Offentlige virksomheter som befinner seg i krevende omstillinger og sliter med å levere sine tjenester, får så hatten passer i media: NAV og NSB har opplevd å være ute i hardt vær, ikke bare i måneder, men i år, frem til de får løst sine utfordringer. Under omstillingsprosessene ved St. Olavs Hospital i Trondheim og Sykehuset Vestfold i Tønsberg, opplevde ledelsen og ansatte i flere måneder å våkne til nesten daglige kritiske førstesideoppslag i lokalavisene, før målet var nådd og vinden snudde i pressen. Underveis var det ikke noe alternativ å sparke direktørene, men tvert i mot å følge planen selv i de verste stormkastene.

Politiske partier opplever jevnlig et voldsomt mediepress hvis de i regjeringsposisjon tar upopulære avgjørelser, eller når de gjør det dårligere enn forventet ved et valg, slik Arbeiderpartiet opplevde høsten 2017, eller hvis det er interne utfordringer, som for eksempel de mange #MeToo-sakene flere av de politiske partiene opplevde vinteren 2017/18.

De fleste virksomheter opplever i perioder tøft mediepress, men må likevel holde de langsiktige fokuset.

Noen fotballklubber klarer å stå i presset og beholde treneren også når det blåser friskt. Vi skal belyse hvordan og hvorfor noen fotballklubber og trenere ikke takler presset, mens andre greier å jobbe langsiktig også i tøffe perioder.