Samfunnsbyggeren

Ole-Arvid Nergård

Samfunnsbyggeren

Ole-Arvid Nergård

Skrevet og tilrettelagt av Ronny Trælvik

Utgiver: Trælvik Media, Finnsnes

Forsidebilde: Stein Wilhelmsen, Nordlys

Baksidefoto: Ole Åsheim, Nordlys

© Ronny Trælvik, Trælvik Media 2009.

Det må ikke kopieres eller på annen måte reproduseres og vidererepresenteres fra denne bok uten skriftlig tillatelse fra forfatteren.

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN 978-82-93167-56-3 (ePub)

ISBN 978-82-997415-4-5 (trykk)

Innhold

Del 1 - 1950-tallet: Begynnelsen er ikke enden lik

Kapitel 1:Et merkenavn

En spire til noe stort

Giftemål

Ny giv på Lysnes

Kapitel 2:Ole-Arvid – en skøyer

Liten gutt på handel

Moderne hus

Olga

Mangesidig drift

Egen båt

Forord

En liten mann med store tanker. Slik kan han beskrives, Ole-Arvid Nergård fra Lysnes på Senja. Men han var så mye, mye mer – så mangfoldig sammensatt, så unik. Gjennom et femti syv år gammelt liv var det mange som i forskjellige sammenhenger møtte og omgikk Ole-Arvid Nergård. Men det var likevel overraskende få som kjente ham virkelig godt. Han hadde også sider ved seg som ikke mange visste om – samtidig som han manglet andre egenskaper de fleste ville trodd han var i besittelse av.

Så, hvem var nå denne mannen, han som skulle få en slik dyptgående innvirkning på så mange andre menneskers tilværelse? Hvordan levde han sitt eget liv? Hvilken bakgrunn hadde han? Hvordan var oppveksten og ungdomstida, det voksne liv? Hvordan var familiemannen Ole-Arvid? Og hvordan makta han å viderebygge en liten fiskeribedrift til et enormt konsern, blant de største i landet, med utstrakt handel også med mange andre land?

En beretning om Ole-Arvid Nergård er nemlig ikke bare ei fortelling om en persons liv – det er også en del av historia til en bedrift det knapt finnes maken til her nord. For Ole-Arvid jobba ikke i Nergård. Å, nei. Han var Nergård!

Det sies at om hundre år er allting glemt. Kan hende det. Men Ole-Arvid Nergårds navn, hans gjerninger og alt han stod for, vil nok huskes lenger enn det. Mye lenger. Skjønt minnet svikter - navn, årstall, hendelser - selv i den beste hukommelse. Derfor er det avgjørende å skrive ned historier og fakta, før generasjonenes gang langsomt hvisker ut disse erindringene vi tar som en selvfølge i dag.

Hva ville Ole-Arvid Nergård selv ha ment om ei bok som dette, (som samboeren og bedriften har sagt sitt ja til) – han som slett ikke ønska noe fokus på egen person? Vel, jeg håper i hvert fall at ei blanding av personskildring og bedriftsutvikling kan stå som et lite dokument over deler av Senjas lokalhistorie gjennom siste halvdel av 1900-tallet. Det har vært drivkraften bak arbeidet med hele dette bokprosjektet.

Ronny Trælvik, september 2009

Brudepar. Olga og Arvid Nergård gifta seg i 1950.

Foto utlånt av familien

Del 1 – 1950-tallet

Begynnelsen er ikke enden lik

Kapitel 1

Et merkenavn

Han Ole-Arvid.

Det var det han ble kalt. Visst var det snakk om fine titler også, sånn etter hvert. Aktelsen økte – det samme gjorde omgangskretsen. Nergård ble et merkenavn, nærmest et fenomen. Alle på Senja kjente det. Nedover kysten også. Og i utlandet. Men hva som ble sagt i årene som gikk, hva som enn ble gjort, så var han den samme for de folkene som kjente ham, alle de som var glad i ham som menneske. Disponent, bedriftsleder, gründer, til og med millionær – jo da, det var nå vel og bra, det. Men på en merkelig måte hang ikke disse benevnelsene ordentlig fast på denne karen.

Nei, han var “han Ole-Arvid”.

Ganske enkelt.

En liten sjarmør. Ole-Arvid hadde allerede på et tidlig tidspunkt et sjarmerende glimt i øyet.

Foto utlånt av familien

En spire til noe stort

Ole-Arvid Nergård ble født 9. oktober 1950. Han døde 19. juli 2008. Mellom disse to datoene finnes det en eventyrlig tidsepoke, så begivenhetsrik og betydningsfull, at man knapt kan fatte hvordan alt dette har funnet sted i løpet av bare 57 år, og enda mindre at ett eneste menneske har kunnet leve et så fantastisk og spennende liv.

Han var ingen helgen, Ole-Arvid Nergård – bare laga av kjøtt og blod, akkurat som deg og meg. Men han hadde noe i seg, en spire til noe stort. Og han pleia dette frøet, han utvikla det gjennom nysgjerrighet, kreativitet, nytenking og hardt arbeid. Hans foreldre viste ham at det var mulig. Fiskebruk, butikk – det gikk an! På samme måte hadde Ole-Arvids bestefar også fått det til, med sin handel i Kvæfjorden og senere på Lysnes.

For å forstå Ole-Arvids bakgrunn og måten han tenkte på, må vi derfor skru tida tilbake, til årene før hans fødsel. Så la oss starte med en pram. Ja, faktisk – en pram! Ikke noe fiskebruk, ingen maskiner, bare en enkel pram. Fartøyet het “Ovedia” og ble kjøpt i 1947 av Arvid Nergård, Ole-Arvids far. Båten målte 90 fot og Arvid lot den slepes av en kutter, må vite. Med den dro han blant annet til Finnmarka og Lofoten for å kjøpe fisk, som så ble sløyd, flekka og salta om bord – og solgt videre.

En kremmerånd hadde Arvid allerede i blodet – innsatsvilje og et ukuelig mot, likeså. Hvem andre ville vel ha funnet på noe slikt?

Så bar han da også en enkel filosofi med seg:

“Hvis du får ei krone til å bli til to kroner, da har du skjønt det.”

Giftemål

Arvid Nergård ble født 28. juni 1914 i Skarsvåg, ved Lysnes. Han hadde ni søsken. Foreldrene var Marie og Hjalmar Nergård, eller Nergaard, som de skrev seg for i gamle dager. Under første halvdel av 1940-tallet seilte Arvid i marinen og opplevde sin del av grusomhetene som utspant seg. Disse marerittene skulle sette sitt preg på ham resten av livet.

Olga Bertine Paulsen ble hans kone. Selv om begge kom fra Lysnes, traff de hverandre i Tromsø i 1946. Det var på den tida Olga gikk på Handelskolen i byen. I Tromsø blussa forelskelsen opp.

Bryllupet stod i 1950.

Olga var født 13. mai 1921 på Lysnes, nærmere bestemt Lysnesodden. Foreldrene hennes het Hilda og Ludvig Paulsen. De fikk i alt ni barn.

“Jeg ble født 13. mai, jeg ble gift den 13. og det var 13 til bords, men det har ikke vært noen ulykke for meg,” har Olga sagt.

Den spede begynnelsen. Olga og Arvid Nergård står her på prammen “Ovedia” som Arvid eide, og som i realiteten var forløperen til fiskebruket på Lysnesodden og faktisk til hele Nergård-eventyret!

Foto utlånt av familien

Fiskebruket. Her har vi det, det aller første fiskebruket til Nergård, beliggende på Lysnesodden. Det var Arvid Nergård som fikk bygd bruket i 1950 - og bildet er av samme årgang.

Foto utlånt av Stein Tore Paulsen

Stor familie. Ja, de er mange personer på dette bildet, men det er faktisk bare snakk om én eneste familie — nemlig Hjalmar Nergård (den første), hans kone Marie og deres ti barn.

Huset i bakgrunnen tilhørte Kastor Kristiansen. Den gården het Slettvold. Mannen som bodde der da dette bildet ble tatt, var Johan Kristiansen. Han var bror til Albert Kristiansen, som igjen drev Kristiansen-butikken på Gibostad. Denne butikken ble for øvrig bygd opp av Hjalmar Nergård (den første.)
Gården der dette bildet er tatt, heter Solhaug. Den ble eid av Hjalmar Nergård, og det var også han som bygde huset der.

Så kan man spørre seg om hvordan Nergård-familien havnet på Lysnes? For Hjalmar Nergård, han kom egentlig fra Hemmestad i Kvæfjord.

Historia begynner med Mathilde og Nikolai Strøm. Sistnevnte var lærer. De kom begge fra Kvæfjorden, men bosatte seg på Lysnes. Nikolai kontakta Hjalmar Nergård (født 25. januar 1874 i Kvæfjord), som da hadde gifta seg med sin Marie (født 10. februar 1877 i Kvæfjord). De hadde ett barn på den tida, datteren Anna.

Hjalmar Nergård var butikkbetjent i Kvæfjord. Men Nikolai Strøm fikk ham til å flytte til Lysnes. Dette var sommeren 1900. De førte opp et hus på Vang og bygde også opp en butikk og et fiskemottak. Huset som ble bygd på Vang, ble for øvrig flytta over Vangsbukta til Solhaug i 1912, hvor altså dette bildet er tatt. Foruten å bygge opp Kristiansen-butikken på Gibostad, hadde Hjalmar Nergård også en butikk i Tromsø. Og slik begynte faktisk Nergård-familiens virksomhet på Senja.

Så var det personene på bildet. Det er fra venstre Toralf, Arvid (faren til Ole-Arvid), Hjalmar (den andre), Hjalmar (den første) med Liv på armen, kona Marie med Bjørg på armen, Solveig, Anna, Kåre, Margit og Magnhild.

Bildet er tatt rundt 1922 – utlånt av Aud Nergård. (Tekst og bilde er henta fra boka “Senjafolk” av Ronny Trælvik).

Ny giv på Lysnes

For Arvid ble det naturlig nok strevsomt å reise rundt med prammen for å kjøpe, bearbeide og selge fisk. Han bestemte seg derfor for å bygge opp et eget fiskebruk. Det skulle ligge nede på Lysnesodden, for der fikk han tomt av Olgas foreldre. Før Arvid satte i gang bygginga, stod det bare et naust der.

En hel arbeidsgjeng var i sving for å føre opp bygget, som skulle huse både fiskebruk og butikk. Alt stod ferdig i 1950.

Samme år kom Ole-Arvid til verden, som den første av tre barn. Olga og Arvid ble også foreldre til to jenter – Helene (født 2. september 1952) og Nina (født 4. juni 1954).

På 1930-tallet. Dette er et gammelt bilde, sannsynligvis tatt på midten av 1930-tallet. Bak f.v. på bildet: Olga (Ole-Arvids mor), Erna, Pauline og Anna. De to eldste er Hilda og Ludvig, foreldrene til disse jentene. På fanget til Hilda sitter Mathilde, også datter til Hilda og Ludvig. Gutten på fanget til Ludvig heter Hjalmar og er sønn av Anna.

Foto utlånt av Stein-Tore Paulsen

Gjenoppbygging. Dette bildet er tatt i 1954 og viser en staut arbeidsgjeng i sving med å gjenreise bygninga på Lysnesodden som ble herja av brann. F.v. Olav Jørgensen, ukjent, Sverre Johansen, Rasmus Andersen, Arvid Nergård, Peder Jørgensen og Ludvik Paulsen.

Foto utlånt av Linda Juanette Lande.

Kapitel 2

Ole-Arvid – en skøyer

Ole-Arvid Nergård var litt av en skøyer i sine barndomsår. Aud Nergård, som var gift med Hjalmar (junior) Nergård – fetter til Ole-Arvid, jobba som hushjelp ett års tid hos Olga og Arvid. Året var 1955.

Hun minnes Ole-Arvids barneår med et smil. Som femåring viste nemlig gutten sin aller første spire som oppdretter. Denne operasjonen bestod i å plassere ei flyndre i badekaret heime på Lysnes. Deretter fylte han vann i karet. At flyndra ikke kom til å overleve i disse omgivelsene, ville han ikke høre snakk om. Gutten mente at flyndra ville ha det riktig så godt i badekaret, og da ble det sånn.

Ole-Arvid stelte pent med fisken sin i dagene som fulgte. Men så ble det fredag, og Olga hadde bestemt at fredag var badedag. Her kom Aud Nergård inn i bildet.

– Det var min jobb å bade gutten, og da måtte nødvendigvis flyndra ut av badekaret. Ole-Arvid var ikke helt enig i dette resonnementet. Han mente at flyndra kunne få lov til å være i badekaret, uansett om han skulle bade eller ikke. Ja, gutten var så påståelig at jeg måtte gå ned igjen til Olga og fortelle at sønnen hennes var sint og at hun selv fikk bade ham. Men Olga var også en bestemt person! Hun skyssa meg bare opp igjen og sa at det var min jobb å bade ham. Ferdig med det. Dermed tok jeg flyndra ut av badekaret. Men da ble karen sint! Jeg husker at vi ikke var venner den fredagen, nei. Og selv i voksen alder, når vi treftes, kunne han med et smil referere til episoden med flyndra, for den huska han godt.

Liten gutt på handel

Litt senere fikk Ole-Arvid en hest av sin far. Hans venner ville ha det til at han “skapte” seg overfor faren, for å få det han ønska seg – og etter å ha mast ei stund, gikk det altså slik til at Ole-Arvid ble eier av hesten Piccolo. Med den dro han rundt i bygda, ofte med ei vogn på slep. Slik transporterte Ole-Arvid sild og andre varer som han solgte til folk rundt om på Lysnes. Han kjørte også fra gård til gård for å levere høy, en jobb han naturligvis også tok penger for. Allerede da var kremmerånden vekket til live.

Ole-Arvid fikk også flere husdyr, kjøpt inn av hans far, deriblant en hund.

Moderne hus

Det var mye aktivitet hos familien Olga og Arvid Nergård, med fiskebruk og butikk i drift – i tillegg til de vanlige, huslige syslene.

– Vi hadde et moderne og godt utrusta hus, med både kjøleskap, bad og sentralfyring, noe som ikke var vanlig i husene rundt oss på denne tida, forteller døtrene Nina og Helene.

Arvid var veldig glad i mat. De spiste middag hver dag klokka ett. Men ikke nok med det – det vanka gjerne middag om kvelden også. Og hvis det ble servert fisk tidlig på ettermiddagen, stod det som regel kjøtt på bordet til kvelds.

Butikken var en landhandel, slik de gjerne framstod i gamle dager. Her fantes alt fra tyggegummi til gravemaskiner! Mat hadde de selvfølgelig i hyllene sine, klær også. Butikken handla blant annet med engrosbedriften Brødrene Doblaug i Oslo. De leverte klær av den litt finere sorten – både sko, kjoler og undertøy. Mest for damer.

Senere, i 1961, jobba Aud Nergård i butikken hos Olga ett års tid.

– Jeg husker at Ole-Arvid var en lett herremann å underholde. Den gangen var han 11 år. Av og til sang jeg viser for ham. Da kunne han le så han ristet. Ja, han var en artig gutt. Da han fremdeles bare var en guttunge, laga jeg en stor nisse og ordna også til ei juleutstilling i butikkvinduet. Det likte han veldig godt, forteller hun.

Ole-Arvids foreldre arrangerte også årlige julefester for andre jevnaldrende barn i bygda.

Olga

Familien Olga og Arvid Nergård trivdes veldig bra på Lysnesodden. Naturen i dette området satte hele familien utrolig stor pris på.

Stakk man innom butikken hos Olga, havna man garantert i prat med den snakkesalige dama, uansett om man var innfødt eller helt fremmed i bygda. Olga var engasjert og interessert i andre mennesker – både når det gjaldt barn og ikke minst de som ikke hadde det så romslig.

Olga hadde også ei god kremmerånd. Hun hadde tidligere jobba på kontoret hos en fiskekjøper i Henningsvær, samt ei kolonialforretning i Tromsø, og var flink til å selge.

Hun ble også en god menneskekjenner av å drive butikken på Lysnes.

– Jeg husker at de blant annet pleide å kjøre til Straumsbotn for å hente folk, sånn at de kunne komme til Lysnes og handle. Det skjedde to ganger i uka. På Lysnes oppholdt de seg hele dagen, mens de kjøpte varer. Vi laga mye god mat til dem. Så ble de kjørt tilbake igjen til Straumsbotn i fiskebilen som bedriften brukte, forteller Aud Nergård.

Bilen ble også anvendt i oppdrag med å kjøre matvarer til folk som av forskjellige grunner ikke kom seg på noe handel. Ikke sjelden skjedde dette ved at kundene fikk varer på krita.

Mangesidig drift

Stein-Tore Paulsen var Ole-Arvids fetter. Han vanka mye på Lysnesodden og kan fortelle om en mangesidig drift utover 1950-tallet. Det dreide seg nemlig ikke bare om fiskerier og butikk hos Olga og Arvid Nergård.

– Når de begynte på Lysnesodden, prøvde de mye. Jeg husker at Ole-Arvid også var med og hjalp til. Oppe på bakken mot veien lagde de ei ferist, slik at andre dyr på Lysnes ikke skulle komme seg ned til butikken. De hadde sauer også – og ei ku. Disse stod i et blekkskur like ved. Utover 50-tallet drev de også med materialsalg nede på Lysnesodden, forteller Stein-Tore Paulsen.

Brannherjinger skulle ramme bruket på Lysnes. Og ikke bare én gang. Den første brannen inntraff i 1954. Selv om det ble store ødeleggelser, lot de seg ikke knekke av den grunn. I stedet, som ei midlertidig løsning, drev de butikk i et naust like ved. Litt senere bygde de et skur hvor butikken ble drevet ei stund, inntil et nytt butikkbygg var ført opp.

Nei, de var så visst ikke rådløse, Olga og Arvid Nergård.

Egen båt

Da Ole-Arvid var en syv-åtte år gammel, fikk han en 14-15 fots trebåt av sin far. Motor hadde den også. Med den dro han ofte ut på fjorden. Ja, han syntes det var stor stas med egen båt – allerede da.

Odd Edvartsen minnes tida som guttunge på Lysnes i lag med kameraten, Ole-Arvid.

– Vi pleide å ake på kjelke i bakken ovenfor butikken. Vi andre guttene hadde ikke rattkjelke, men det hadde Ole-Arvid. Når han gikk lei av akinga, stod vi andre i kø og venta på tur for å låne den, forteller han.

Første kjøretøy. Det skulle etter hvert bli mange doninger på Ole-Arvid. Dette er hans aller første – og som vi kan se av smilet, har bilen falt i smak. Bildet er tatt i 1956, ovenfor huset til “sjåførens” foreldre.

Foto utlånt av familien

Besteforeldre. Dette er Hilda og Ludvig Paulsen, Ole-Arvids besteforeldre på morsida.

Foto utlånt av Herbjørn Lysnes

Matros. En gutt med godt humør.

Foto utlånt av familien

Med hest gjennom bygda. Med hesten Piccolo dro Ole-Arvid rundt på bygda for å selge varer. Det er Ole-Arvid som står foran og holder hesten. På vogna ser vi Stein-Tore Paulsen til venstre og søstrene til Ole-Arvid, Helene og Nina. Bak fra venstre står Leif-Helge Paulsen, Karl Bakke, Herbjørn Lysnes og Solveig Lysnes.

Foto utlånt av Stein-Tore Paulsen

Piccolo. Dette sjeldne avisutklippet viser Ole-Arvid og hesten Piccolo. Den skulle bli en kilde til gode lommepenger for den virksomme gutten på Lysnes.