Kate Dawes

Fade

I deg,

I meg,

Alltid

Oversatt av Marianne Moe

FADE

Copyright © 2012 by Kate Dawes

Norwegian translation rights by arrangement

with The Knight Agency through

Lennart Sane Agency AB, Sweden

Norsk utgave © Improbra forlag 2013, Oslo

www.improba.no

Materialet er vernet etter åndsverkloven. Uten uttrykkelig samtykke er eksemplarfremstilling, som utskrift og annen kopiering, bare tillatt når det er hjemlet i lov (kopiering til privat bruk, sitat o.l.) eller etter avtale med Kopinor (www.kopinor.no). Utnyttelse i strid med lov eller avtale kan medføre erstatnings-og straffansvar.

Omslagsdesign: Peter Stoltze

Ebok framstilt av Passion&Prose

ISBN 978-82-93303-06-0

ISBN 978-82-93303-04-6 (trykket)

Til SJ,

som ga meg inspirasjonen til denne romanen,

og til leserne, som gjorde alt dette mulig.

I deg

En

Jeg hadde bodd og jobbet i Los Angeles i bare tre uker da jeg møtte mannen som skulle forandre alt for meg. Jeg hadde hørt navnet hans før, men bare i løpet av de siste ukene med arbeid, i og rundt Hollywood.

Og som den vanlige jenta jeg var, nyutdannet fra Ohio State University, nyinnflyttet til filmbyen fra Midtvesten, hadde jeg aldri hørt om Max Dalton. Kanskje jeg ville ha visst bedre hvis jeg hadde fulgt med på rulletekstene på filmer og lagt merke til navnet hans på lerretet. Han var forfatter og produsent. Jeg var uvitende, skyldig i å ikke vite hvem han var, inntil jeg begynte å se navnet hans på dokumenter og høre det nevnt blant kolleger.

Jeg hadde heller aldri sett ham, før jeg trådte inn på kontoret hans. Jeg var med Kevin Anderson, sjefen min, på et møte. Kevin prøvde å få en av klientene i castingbyrået vårt med i en ny film, og Max Dalton var produsent.

Max Daltons ytre ville ikke vært en så stor overraskelse hvis jeg hadde tatt meg bryet med å google ham og undersøkt litt før møtet. Men det hadde jeg ikke. Det kunne skyldes at jeg var ny; det hadde ganske enkelt ikke falt meg inn. Fokuset mitt var på presentasjonen av klienten.

Mesteparten av den timen vi tilbragte på Max Daltons kontor, satt jeg bare og stirret på ham, helt ute av stand til å fokusere på det møtet dreide seg om. Max Dalton var omtrent 1.80 høy, med brede skuldre og slank midje. Til min glede hadde han ikke bodybuilderkropp, men likevel V-form. Klærne hans skadet ikke akkurat inntrykket. Mørkegrå dressbukser og hvit skjorte, de to–tre øverste knappene var kneppet opp og avslørte glatt, fast, solbrun hud.

Håret hans var akkurat langt nok til at det ville blitt rufsete dersom en viss jente hadde fått muligheten til å la fingrene gli gjennom det. I begynnelsen av møtet lå det tilsynelatende strøket bakover, og jeg lurte på om han var en av de mennene som overdrev bruken av hårgelé. Men da møtet hadde vart en stund, begynte det å tørke, og jeg tenkte at han kanskje akkurat hadde kommet ut av dusjen i det private badet på kontoret. Kanskje hadde han trent før møtet, og hadde, i de samme tretti minuttene som jeg hadde sittet på venterommet, vært på badet, i dusjen, såpet seg inn …

Skjønner? Det var derfor jeg ble så distrahert. Og for å være ærlig, så irriterte det meg kraftig. Jeg hadde kommet til denne byen for å arbeide, etablere meg og starte livet mitt. Jeg kunne ikke tillate meg å ha så lite selvkontroll på noe område i livet, spesielt ikke når det gjaldt menn. Jeg hadde hatt min andel av trøblete mannehistorier, og da jeg kom til L.A., hadde jeg lovet meg selv å legge alt slikt til side, i lang, lang tid.

Jobbe. Jeg var her for å jobbe. Jeg forsøkte å si det til meg selv og gjentok det som et mantra igjen og igjen …

«Hva synes du, Ms. Rowland?»

Det hadde vært ille nok om ordene kom over Kevins lepper, men de kom over Max’. Uansett, der satt jeg med sjefen min ved siden av meg og en hollywoodmogul rett over bordet, og ble fullstendig tatt på senga fordi jeg hadde vært uoppmerksom.

Jeg så allerede på Max, så når jeg nå skulle fokusere igjen, var det et spørsmål om å flytte blikket fra munnen hans til øynene. Jeg hadde allerede lagt merke til at de så ut til å være en blanding av grå og lyseblå, men denne gangen så jeg at det ene øyenbrynet var hevet for å understreke spørsmålet han hadde stilt meg.

Jeg hadde ingen anelse om hvilken sammenheng spørsmålet inngikk i. Det var en strålende anledning for meg til å fremstå fullstendig idiotisk og ubrukelig. Men jeg hadde på ingen måte tenkt å la det skje.

Uten et øyeblikks nøling, sa jeg «Med all respekt, Mr. Dalton, jeg setter pris på å bli bedt om innspill, men det er Mr. Anderson som er proffen her.» Jeg sa det med et smil og kastet et blikk mot Kevin Anderson.

Heldigvis var Kevin på høyden, og gikk i gang med de avsluttende argumentene til fordel for vår kandidat.

Reddet av en kjapp tanke. Det skjer meg ikke ofte, men når det skjer, er det som regel når det virkelig gjelder.

Nå fulgte den delen hvor man skulle tro at jeg ville ta meg sammen og følge med på det som ble sagt. Men mens Kevin snakket, stirret jeg på Max. Stirring var greit, han kunne tro at jeg bare studerte reaksjonen hans etter Kevins lange tirade. Men det var overhodet ikke det jeg gjorde.

Jeg er en jente fra Midtvesten. Nokså normal. Ganske kjedelig, faktisk. Jeg er ikke jomfru, og har hatt min del av sex. Jeg har likevel aldri sett porno, noe som gjorde det enda merkeligere at jeg fikk slike bilder i hodet. De var som korte sekvenser i en film, av den typen hvor lyset flimrer og øker i styrke, og du oppfatter et par sekunder av handlingen. I dette tilfellet var handlingen meg, liggende med ansiktet ned med Max bak … den typen knulling som river lakenene rett av sengen.

De få gangene han så på meg, følte jeg en paranoid bekymring for at han kunne se hva jeg tenkte på. Det er sprøtt, jeg vet det.

Da møtet var over, reiste Max seg og gikk rundt bordet. Han tok Kevin i hånden og la den andre hånden bak på Kevins arm. I psykologitimen hadde jeg lært at det var en måte å vise makt og dominans på. Jeg var ikke overrasket over å se det i et møte i Hollywood.

Max så på meg. «Ms. Rowland, det var veldig hyggelig å møte deg.»

«Takk, Mr. Dalton.»

Jeg var i ferd med å strekke ut armen for å ta ham i hånden da han sa: «Du kan si Max til meg.»

Hånden hans var stor og kraftig, og han hadde et fast, varmt håndtrykk. Hvis jeg skulle vært melodramatisk, ville jeg sagt at det kom et lite elektrisk støt idet hendene våre møttes. Men det skjedde ikke noe slikt. Den glatte fastheten og den inviterende varmen i hånden hans var spennende nok.

«Ok, Max. Du kan si Olivia.»

Han smilte og sa: «Olivia – fint», og vi begynte å gå mot utgangsdøren, alle tre.

Kevin var først ute av døren, og gikk bort til resepsjonsområdet der han innledet en uformell samtale med Max’ sekretær. «Det virker som vi snakkes på telefonen nesten hver eneste dag …» Lyden av samtalen deres fadet ut da jeg kjente hånden til Max på korsryggen min. Han lente seg over skulderen min, med munnen tett inntil øret mitt.

«Bra taklet der inne.»

Jeg snudde på hodet. «Hva mener du?»

«Da jeg spurte deg hva du syntes. Veldig bra håndtert, Olivia.»

«Jeg skjønner ikke –» Han avbrøt meg.

«Det er greit.» Han lo. «Virkelig. Jeg bare gjør det vanskelig for deg. Vi snakkes helt sikkert snart.»

Jeg kjente blodet stige til ansiktet. Flott. Rødme i profesjonell sammenheng.

Kevin var borte hos oss igjen og takket Max enda en gang for møtet, og jeg kunne ikke vært mer glad for at vi var på vei ut derfra.

Det var en kort biltur tilbake til kontoret fra studioet. Kevin kjørte, mens han gjentatte ganger sa han syntes møtet gikk bra, og at Jacqueline Mathers, skuespillerinne og vår klient, nesten var sikret rollen, noe som betydde veldig mye for byrået.

Da vi stoppet for et rødt lys, kikket han bort på meg. «Forresten, det var flott det du gjorde der inne. Jeg setter pris på det.»

«Hva da?»

«Måten du henviste til meg på. Altså, du kjenner saken godt nok til å kommentere, ellers ville jeg ikke tatt deg med, men … Vel, takk.»

«Ingen årsak.»

Jeg hadde vært litt bekymret for om han forsto den egentlige grunnen til at jeg hadde henvist til ham. Max hadde nok fått det med seg. Kevin trodde åpenbart at jeg bare var en flink assistent som lot sjefen ta hånd om saken. Greit nok.

Resten av dagen gikk bra, selv om mye av den gikk med til å tenke på Max Dalton. Jeg var sikker på at jeg aldri hadde sett et så perfekt eksempel på hva folk mener når de sier at en mann kan være vakker.

Jeg hadde alltid tenkt på det som et feminint adjektiv, og jeg antar jeg hadde sett berømte menn som kunne fortjene betegnelsen, men jeg hadde aldri tenkt på det før jeg møtte Max. Jeg tenkte at han heller burde ha spilt i filmene enn å være en del av apparatet rundt. Hvorfor var det slik? Hadde han prøvd å være skuespiller og ikke likt det? Mislyktes?

Mot slutten av dagen brukte jeg telefonen til å google navnet hans. Jeg følte meg litt paranoid, redd for å bli tatt på fersken i å gjøre research om ham etter møtet – noe jeg heller burde gjort i god tid på forhånd.

Det første resultatet som kom opp, var en liste i filmdatabasen IMDb. Det fantes et bilde av ham, tatt på den røde løperen. Det var ikke et nærbilde, og han kom ikke til sin rett i det hele tatt. Jeg lette nedover siden og fant oversikten over de forskjellige rollene hans i ulike produksjoner: tre som forfatter, ni som produsent. Ingen treff som skuespiller eller regissør.

Jeg ville følt enda mer ærefrykt for ham under møtet hvis jeg hadde visst at han hadde skrevet manus til en av mine favorittfilmer. Han hadde til og med vært nominert til en Oscar.

Wow. Denne fyren var større enn jeg hadde ant, og jeg følte meg plutselig som en idiot som ikke hadde visst det. Kevin hadde heller ikke gjort noe nummer av det. Alt han hadde sagt, var at dette trolig var et av de viktigste møtene han kom til å ha i løpet av hele året. Jeg regnet med at det var fordi vi skulle selge inn Jacqueline Mathers. Nå skjønte jeg at det også var fordi vi skulle møte en av de virkelig store i Hollywood.

Jeg gikk tilbake til toppen av siden og så fødselsdatoen hans. Han var bare tjueni år. Det måtte være uvanlig å ha så stor suksess i så ung alder. Han hadde virket utadvendt og vennlig, ikke snobbete eller selvgod. Jeg tenkte spesielt på den lette kommentaren han hadde kommet med idet jeg forlot kontoret.

På slutten av dagen var jeg fullstendig oppslukt av Max Dalton, og jeg hadde ingen anelse om hvor mye glede og smerte det ville bringe meg de neste månedene.

Da jeg gikk fra kontoret, var nervene på høykant. Ikke bare på grunn av Max, men fordi jeg var så ny i jobben, helt grønn i forretningslivet i Hollywood, men allerede en sentral figur i det som kunne bli en viktig avtale med en kommende stjerne i en storfilm. Venteperioden hadde begynt – Kevin hadde fortalt at vi sannsynligvis fikk vite mer i neste uke.

For å dempe nervøsiteten tok jeg ned taket på min nye Volkswagen Beetle og lot California-luften blåse gjennom håret mens jeg kjørte hjem. Bilen var det første store kjøpet i livet mitt. Det var en flott kjøretur fra Ohio ned til California.

Da jeg kom hjem og åpnet døren, fant jeg Krystal overskrevs på en fyr i sofaen vår.

Krystal Sherman var to år eldre enn meg og hadde vært i California i tre år nå. Hun var egentlig mer en venninne av min søster Grace, men da hun fant ut at jeg skulle til Sør- California, tilbød hun meg å bo hos henne så lenge jeg hadde behov for det.

Hun var også en av de få som visste den fulle sannheten om hvorfor jeg ville komme meg til helvete ut av Ohio. De fleste trodde det handlet om å begynne med blanke ark etter studiene. De trodde også det var derfor jeg hadde gjort det slutt med Chris Cooper, etter at vi hadde vært sammen i tre år.

Det folk ikke visste, var at i løpet av det siste året vårt på Ohio State, var Chris utro mot meg med ikke mindre enn tre jenter. Det i seg selv var en god nok grunn til å gjøre det slutt, men det var noe mer – ting jeg ikke engang fortalte foreldrene mine. De eneste som visste hele sannheten var søsteren min, Grace, og Krystal.

Krystal hadde kommet til Hollywood for å prøve å bygge seg opp en karriere som skuespiller, men som så mange andre jobbet hun fulltid som servitør mens hun ventet på å bli oppdaget. Hun fortjente respekt for at hun aldri hadde bedt meg om å gjøre henne en tjeneste og prøve å få Kevins byrå til å representere henne. Det virket som hun var bestemt på å greie det på egen hånd.

Da hun hørte at døren ble åpnet, snudde hun seg. «Å, hei.»

Hun steg ikke ned av fyren. Begge var påkledd, og det føltes kjipt å ha gått inn når noe akkurat var kommet i gang. Hun kunne selvsagt ha gjort dette på sitt eget rom, men det var hennes leilighet, så jeg kunne ikke klage.

«Hei, beklager.» Jeg snudde ryggen til dem idet jeg lukket døren.

«Ikke noe problem.»

Jeg snudde meg og begynte å gjennom stuen mot soverommet mitt, men Krystal stoppet meg.

«Dette er Marco», sa hun og så fra meg til ham.

Jeg smilte. «Hei.»

Han så tilbake på meg under tunge øyelokk.

«Hva skjer?»

Jeg så på Krystal igjen, som hadde lent hodet mot skulderen hans, hun lå fremdeles overskrevs. «Jeg går på rommet litt.»

Hun gled ned fra ham. «Nei, nei, det er greit. Vi lurte akkurat på hvor vi skal gå og spise.»

Det har hendt at jeg ikke har klart å bestemme meg for hvor jeg skal spise, men jeg har aldri tenkt på å finne svaret ved å sitte overskrevs på en søt gutt. Kanskje har jeg gått glipp av noe der.

«Noen forslag?» sa hun.

«Har du fri i kveld?»

«Ja, absolutt. De hadde satt opp for mange servitører og ringte og spurte om jeg ville ha fri.»

Dette hadde skjedd minst fem ganger på de tre ukene som var gått siden jeg kom til L.A. Jeg lurte på hvordan Krystle hadde råd til å ta seg så mye fri, men jeg blandet meg ikke opp i det.

Marco viet ikke samtalen vår noe oppmerksomhet. Blikket hans var på Krystal, nærmere bestemt på puppene hennes som presset mot den trange T-skjorten hun hadde på seg. Jeg fikk en følelse av at han ikke brydde seg særlig mye om middagen for øyeblikket.

Vi bestemte oss til slutt for å gå til et lite sushisted. Dessverre ble Marco med. Jeg ville fortelle Krystle alt om Max, men ikke med Marco til stede. Jeg kjente ham ikke. Faktisk hadde jeg heller aldri hørt Krystle snakke om ham.

Etter middagen sa hun at de dro hjem til ham, og at hun sikkert ville komme sent hjem.

På hjemveien lurte jeg på hva jeg skulle gjøre resten av kvelden. Jeg kunne ringe Grace, men det var for tidlig å fortelle søsteren min om Max. Hun ville bare vært negativ og sagt at jeg måtte passe meg for «de Hollywood-typene», som hun og foreldrene mine likte å formulere det. Jeg brukte resten av kvelden til å se noen av Max’ filmer på Netflix og å lure på når, eller om, jeg ville få se ham igjen.

To

Jeg traff ikke Max den neste uken, men jeg snakket med ham én gang, fordi Kevin ba meg om å ringe ham.

Jacqueline ringte hver dag for å spørre om vi hadde hørt noe om hvorvidt hun ville få en rolle i filmen. Kevin forsikret henne om at ventetiden var helt vanlig, og innen torsdagen kom, ba han meg si at han var i et møte, noe som betydde at jeg måtte ta meg av trøstingen og forsikringene.

En kveld, etter middag og over et glass vin, fortalte jeg Krystal at jeg hadde møtt Max.

«Max Dalton?»

«Jepp.»

«Hvem er det?»

Jeg lo. «Jeg visste heller ikke hvem han var før jeg sjekket det ut. Og det var etter at jeg hadde møtt ham.» Jeg fortalte henne hele historien om møtet.

«Å ja, jeg kjenner til filmene. Shit, ja. Jeg visste bare ikke navnet hans.»

Vi hørte med til flertallet. Ifølge Kevin, og jeg hadde selv fått det bekreftet gjennom egen erfaring, kjente folk sjelden til manusforfattere og produsenter, med unntak av noen få kjente navn.

«Og det verste er», sa jeg, «han er sexy som faen.»

«Hvorfor er det det verste?»

«Fordi jeg må jobbe sammen med ham, og jeg klarer ikke å konsentrere meg når jeg er i nærheten av ham eller snakker med ham på telefon.»

Krystal svelget resten av drinken og ristet på hodet. «Du er i Hollywood, vennen. Vær forberedt på å møte mange som kommer til å gjøre sterkt inntrykk på deg.»

Krystal ringte meg på kontoret fredag ettermiddag og sa: «Bli med til Las Vegas!»

«Hva? Når?»

«Denne helgen.»

Jeg hadde ikke tenkte å reise noen steder og i hvert fall ikke til Las Vegas. «Hva skal vi gjøre der?»

«Gjøre? Det er Las Vegas, vennen min! Vi trenger ikke noen annen grunn enn det. Men hvis du virkelig trenger en grunn, så tror jeg det ville være en herlig måte å feire at du har jobbet her ute, for the biz i en hel måned.»

Krystal var den eneste jeg kjente som omtalte filmbransjen som «the biz», businessen. Det fikk meg til å lure på om hun prøvde for hardt. Kanskje det var derfor hun ennå ikke hadde greid å få en rolle.

Jeg så på klokken på PC-en – den viste 16.16. «Det høres gøy ut, men for det første tror jeg ikke jeg har noen Las Vegas-antrekk, og –»

«Ok, nå leter du etter unnskyldninger for ikke å dra, men du skal dra.»

«Hvem sier det?»

Stemmen hennes lagde ekko, som om hun hadde gått inn på badet. «Jeg sier det. Det er en del av innvielsen. Kom igjen! Det er bare to dager. Stol på meg, du kommer ikke til å angre.»

Det ble stille noen sekunder, så kom jeg på noe. «Hvem blir med?»

«Bare du og jeg.»

Jeg var glad for at den nye vennen hennes, Marco, ikke skulle være med. Det var noe ved ham jeg ikke likte, noe som hadde å gjøre med måten han så på Krystal på og måten han så på meg på når Krystal ikke var i rommet. Han sa ikke så mye, men gudene skal vite at han likte å glane. Han satte meg ut, for å si det mildt. Jeg kunne ikke skjønne hva hun så i ham, og jeg hadde ikke spurt. Jeg hadde ikke noe med det å gjøre.

Hun fortsatte å argumentere for planen sin. «Jeg betaler for bensinen og alt det andre. Jeg spanderer.»

«Du trenger ikke å gjøre det.»

«Jeg vet jeg ikke trenger det. Jeg har lyst.»

«Ok», sa jeg. «Når vil du dra?»

Før klokken var ni den kvelden, hadde vi gjort unna to av de omtrent fire timene det tar å kjøre til Las Vegas. Det var flott kjørevær og lite trafikk, selv om vi ble liggende en stund bak en campingbil som forsinket oss et sted i Nevada.

«Hvordan har Grace det?» spurte Krystal på et tidspunkt i løpet av turen.

Det gikk opp for meg at jeg ikke hadde snakket med søsteren min på over en uke, og det var ny rekord for oss. Jeg hadde det bare så travelt og var så opptatt at jeg ikke hadde fått ringt henne. Hun hadde selvsagt ikke ringt meg heller, så jeg hadde ikke dårlig samvittighet.

«Jeg tror hun har det bra», sa jeg.

«Tror?»

Jeg forklarte hvorfor jeg ikke hadde snakket med Grace i det siste.

Krystal lente seg frem for å dempe stereoen. «Jeg tror hun ville likt seg her.»

«Ha. Det tviler jeg på.»

«Jeg vet det. Jeg mener bare, hvis hun ga det en sjanse. Hvis hun ga noe en sjanse.»

Det var søsteren min vi snakket om, og tonen til Krystal var litt for sarkastisk og negativ, så jeg bare trakk på skuldrene og sa «Ja.»

Det hun mente, var at søsteren min hadde fulgt det samme mønsteret som moren min. Giftet seg tidlig, fått to unger, blitt hjemme med dem, tilsynelatende uten andre ambisjoner enn et slikt liv. For å være ærlig, så respekterer jeg det. Jeg skulle bare ønske at Grace hadde tatt en titt på verden før hun slo seg til ro. Hun var bare to år eldre enn meg, men oppførte seg som om hun var tretti år eldre. Hun oppførte seg som moren min. Og siden jeg allerede hadde to foreldre som gjerne ville ta alle livets avgjørelser for meg, trengte jeg minst av alt enda en.

Og hun burde virkelig ha skjønt det. Presset jeg hadde følt for å bli Mrs. Chris Cooper var som langsom, vedvarende kvelning. Flere ganger etter at jeg hadde gjort det slutt med ham, hadde moren min presset meg til jeg var veldig nær ved å røpe hele sannheten om hva Chris hadde gjort. Det som stoppet meg i å gjøre det, var følelsen av at det ville gjort dem enda mer overbeskyttende. Og siden byen er så liten som den er, var det all mulig risiko for at historien min ville komme ut, og folk ville ikke trodd meg. I stedet ville de samlet seg bak Chris Cooper, en ordentlig, amerikansk gutt som gikk i kirken og var tidligere quarterback på det suksessrike fotballaget på skolen. Mitt eneste valg var å ligge lavt og så bare reise derfra.

«Vel, vel», sa Krystal. «Det er hun som taper på det.»

«Ja.»

Samtalen ville ikke ha vart særlig mye lenger selv om jeg ikke hadde stoppet den, for snart så vi lysene fra Las Vegas blinke i det fjerne – det var nærmest som om byen vinket oss til seg. Spenningen og forventningen steg i meg.

Vi fant frem til hotellet, overlot nøklene til en ansatt, og bega oss inn i det som best kan beskrives som et overveldende sanseinntrykk.

Lys. Musikk. Spillemaskiner som plinger, summer, durer og ringer. Mennesker overalt. Mennesker som virker triste, mennesker som virker opprømte og mennesker som ser ut som de er i transe. Jeg var definitivt i den siste gruppen.

Vi gikk rett opp på rommet, stelte oss og kledde oss opp til vår første kveld i Vegas. Jeg hadde på meg den lille sorte yndlingskjolen min, sorte høyhælte sko, store øreringer i sølv og et kjede med et anheng formet som en orkidé – en gave fra moren min.

«Jeg ser ikke ut som en hore, vel?» sa Krystal.

Jeg stakk hodet ut av badet mens jeg tok på meg øreringene. «Nei, absolutt ikke, jenta mi. Du ser sexy ut.»

Jeg så meg i speilet igjen. Faktisk følte jeg meg ganske sexy selv.

Vi var nede ved kasinoet rundt midnatt. Det var blitt travlere i løpet av den relativt korte tiden vi hadde vært på rommet.

«Det er nå Vegas virkelig våkner», sa Krystal idet vi gikk ut av heisen.

Selv om hun hadde insistert på å betale for alt, ville jeg ikke la henne gi meg penger til gambling. Jeg satte pris på at hun tok regningen for oppholdet, men det kom ikke på tale å spille bort pengene hennes. Jeg var mer komfortabel med å tape mine egne.

Og det var akkurat det som skjedde, fort gikk det også. Kasinoruletten hadde sugd meg inn og tatt det beskjedne spillebudsjettet for kvelden. Etterpå var det bare en ting å gjøre, ta noen glass vin – på meg ble det tre – og betrakte alle menneskene, en uendelig fascinerende form for underholdning på et sted som Las Vegas.

Det siste mennesket jeg forventet å se var Max, men der sto han, ved bordet der de drev med terningspill. Han så selvsagt strålende ut. Han hadde todagersskjegg i det ellers glatte ansiktet, hadde på seg sorte dressbukser, sort blazer og blå skjorte, ikke slips. Han så høyere ut. Kanskje var det bare kontrasten mellom den kraftige fremtoningen hans og de fem–seks andre mennene som sto der. Og kvinnene. Hvem kunne unngå å legge merke til de kvinnene? Alle var blondiner, og de klenget seg på ham mellom terningkastene.

Jeg tenkte på Krystals spørsmål tidligere på kvelden, om hun så ut som en hore, og innså at jeg ikke hadde noe å bekymre meg for. Disse kvinnene så mer ut som noe i den retning. Kanskje det var det de var. Med ett sank litt av min beundring for Max.

Jeg sto der i kanskje fem minutter og betraktet scenen, før Krystal dukket opp ved siden av meg.

«Jævla blackjack. Den er fikset!»

Uten å ta øynene fra Max sa jeg: «Tapt mye, eller?»

«Jah. Som regel er jeg bedre til … hva er det du ser på?»

«Ikke hva», sa jeg. «Hvem.»

«Ok. Hvem?» Hun stilte seg opp ved siden av meg for å kunne se i samme retning som meg. «Han var kjekk.»

«Som jeg sa. Det er Max Dalton.»

Krystal holdt et vinglass opp mot munnen. «Å, wow.»

«Ja. Wow er ikke helt dekkende.»

«Se på de skamløse kjerringene rundt ham.»

Nå var de omtrent det eneste jeg så på. Noen av dem så ut som de var klare til å kle av seg kjolene midt i kasinoet og la ham gjøre hva han ville med dem.

«Vi går et annet sted», sa jeg.

Krystal begynte å si noe om et spill som het Keno, da jeg så på Max enda en gang. Det skulle jeg ikke ha gjort. Da ville ikke øynene våre ha låst seg fast i hverandre, og han ville ikke ha vinket meg bort til seg.

«Åh nei», hvisket jeg.

«Det trenger ikke være Keno. Vi kan finne e –»

«Nei», sa jeg. «Han så meg.»

Krystal så i retning Max. «Han vil at du skal komme bort dit.»

Jeg visste at jeg burde gå. Vi hadde forretninger gående med ham, og å overse ham ville ikke akkurat være et smart forretningsmessig trekk. Mye avhang av om han bestemte seg for å gi Jacqueline rollen eller ikke.

«Gå!» Krystal klemte armen min. «Jeg vil se ansiktene til de bertene når du kommer bort.»

Jeg så på henne. «Takk skal du ha.»

Hun smilte og sa: «Du kan alltid regne med støtte fra meg.»

Da jeg begynte å gå mot Max, var det som om noen skrudde ned volumet i hele kasinoet. Blikket mitt var festet på ham. Det var første gang jeg opplevde å ha tunnelsyn. Jeg banet meg vei gjennom trengselen av kvinner rundt ham. De var ikke videre villige til å slippe meg frem, før Max rakte ut en hånd som jeg grep.

«Hei, Olivia.»

«Mr. Max. Nei, jeg mener, hei Max. Unnskyld. Du sa jeg ikke skulle si Mr. Dalton, og jeg …» Gud, noe så flaut. Jeg hørtes så dum ut, avsluttet ikke setningen engang. Jeg bestemte meg for å bare holde kjeft.

«Mr. Max liker jeg i grunnen litt.»

Jeg likte humoren hans, det gjorde det lettere for meg å slappe av.

«Hva drikker du?»

«Vin. Chardonnay.»

Han huket tak i en servitør og ba henne hente en ny flaske chardonnay. «Og en white russian til meg.»

«Ja vel, sir», sa servitøren, og da hun var gått, snudde Max seg mot meg.

«Takk», sa jeg.

«Olivia, kan du noe om terningspill?»

Jeg så på det forvirrende bordet, deretter opp på dealeren. Jeg hadde aldri spilt det før, og regnet ikke med at det fantes noen måte å lære det på i løpet av de neste sekundene. Spesielt ikke når vinen bruste i blodet mitt og jeg ble varmere og varmere som en følge av situasjonen jeg befant meg i.

«Jeg tolker det som et nei», sa Max.

«Da tolker du riktig.»

«Ikke noe problem.» Han strakte seg over bordet og tok opp terningene. «Det bringer uansett lykke at du er her.»

«Jeg er ikke sikker på at jeg bringer lykke på den måten du vil.» Jeg stoppet meg selv idet jeg skulle til å fortelle at jeg hadde spilt bort kveldens budsjett på under en halvtime.

Max lot blikket gli over meg ovenfra og nedover, og deretter opp igjen. «Jeg tror du er akkurat det jeg vil ha.»

Ansiktet mitt glødet. Jeg kjente varmen bre seg i brystet og oppover halsen. Det jeg trengte etter å ha hørt hva han sa, var et glass kaldt vann. Ikke til å drikke, men til å kaste i ansiktet mitt for å vekke meg fra den uvirkelige opplevelsen.

Servitøren kom med drinkene våre. Max la en hundredollarseddel på brettet og takket henne. Han rakte meg vinglasset, løftet sitt eget lave glass med white russian og sa «Skål for Vegas». Vi klinket glassene mot hverandre, og mens jeg nippet til vinen, lot jeg blikket sveipe over menneskene rundt oss. Kvinnene likte tydeligvis ikke det de så. Jeg så for meg at noen av dem hadde hengt på ham som klegger i timevis, og her kom jeg, en jente som for dem så ut til å komme ingensteds fra og som nå var målet for flørtingen hans. Intens flørting. Kanskje mer enn det …

Han løftet knyttneven sin opp mellom ansiktene våre, åpnet fingrene og avslørte to terninger. «Blås på disse.»

Jeg hevet øyenbrynene. Man trengte ikke å ha så veldig skitten fantasi for å tenke ut alle mulige frekke tolkninger av ordene hans. Men det var ikke så mye det han sa, det var måten han sa det på. Ordene hadde en kommanderende tone, båret frem av den dype klangen i den intenst maskuline stemmen.

«Kom igjen», oppfordret han da jeg nølte.

Han holdt hånden opp, tett inntil ansiktet mitt. Jeg trakk pusten fort, blåste på terningene, og brøkdelen av et sekund senere hadde han kastet dem bortover bordet. Da de til sist stoppet, så jeg at begge hadde landet på tallet to.

«Hard wayfour», ropte dealeren, og samlet terningene.

Folk rundt oss jublet.

Max så på meg. «Bra jobba.»

«Så det var et bra resultat, altså?»

Det neste kvarteret forsøkte han å forklare meg spillet. Jeg skjønte veldig lite av det. Men Max var flink. Han må ha vunnet femti tusen dollar i løpet av den tiden jeg sto ved siden av ham. Og det var bare én av tingene ved den kvelden som fikk det til å gå rundt for meg.

Krystal hadde stått i folkemengden rundt bordet, og da vi sluttet å spille, presenterte jeg henne for Max.

«Veldig hyggelig å møte deg, Krystal. Max Dalton.»

Hun smilte da de håndhilste. «Jeg er stor fan av det du har gjort.»

«Takk.»

Det var her jeg trodde Krystal ville hinte diskré – eller kanskje ikke så diskré – om at hun ville bli skuespiller, men det gjorde hun ikke.

Så da gjorde jeg det. Men hun stoppet meg før fikk sagt så mye.

«Nå lar jeg dere to være alene litt», sa hun plutselig. «Mr. Dalton, veldig hyggelig å møte deg.» Da hun så på meg, så jeg at hun var virkelig brydd. «Ser deg senere på rommet. Eller … en eller annen gang. Kos deg!»

Og med det forsvant hun til et annet sted i kasinoet, og jeg ble stående igjen med Max og lure på hva i huleste jeg skulle gjøre nå.