© Lyst Forlag 2016 / Forlagshuset i Vestfold as

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN: 978 82 93349 49 5 (ePub)

ISBN: 978 82 93349 31 0 (trykk)

Omslagsdesign: jummel designstudio

Det må ikke kopieres fra denne bok i strid med åndsverkloven eller inngåtte avtaler om kopiering.

Forført

May Britt Stendal

Kapittel 1

Dyna er surret rundt kroppen, armen strekkes ut, fingrene famler etter vekkerklokka på nattbordet, øynene åpnes mer og mer. Hver dag våkner jeg til den samme høye kimingen, og det samme ordet banker inni hodet. Ett ord. Leander. Noen ganger er det som jeg kan føle det han føler, ja selv om han ikke er nær. Andre ganger kan det være i form av et desperat rop. Hodet siger ned mot puta igjen, øynene lukkes, og et lavt stønn sniker seg fram mellom leppene. Dagslyset slippes gjennom de lyse gardinene, øynene åpner seg på nytt, og den kraftløse kroppen kjemper seg fri fra den varme dyna, ruller ut av sengen, tasser naken bort til garderoben, skyver døra til siden, automatisk slås lyset på og lukten av Leander kjennes. Dunsten blir sterkere når jeg tripper inn, ser Leanders T-skjorte henge over hyllekanten, og skjelver av minnene om ham. Jeg napper det lysebrune plagget til meg, lukter på, fyller lungene med duften av ham. «Leander, Leander», hvisker jeg, som om jeg håper at stemmen hans skal svare meg. Kan han høre meg? Kan han sende et tegn på at alt er bra, at han tenker på meg og at vi fremdeles har kontakt? Uansett hvor mye jeg prøver, eller lytter, får jeg aldri noe svar. Jeg klarer snart ikke mer av denne tausheten. Forslaget om ikke å ha kontakt gjennom hele ferien begynner å bli en forferdelig opplevelse. Det er ikke like lett å holde håpet oppe, men jeg må. Jeg må håpe at han kommer tilbake.

I dag er det er første dag på jobb etter gjennomført tre uker ferie, og det uten Leander. Ferien var velfortjent, men samtidig utfordrende. Valget mellom en rolig reise på hotell alene og besøk hos familien er alltid et dilemma. Hvert år velger jeg likevel det siste. Ikke er det hyggelig og dessuten ganske krevende. Jeg vet at både foreldre, søsken og venner vil ha besøk, og alle har planlagt hvordan de ønsker at det skal være, uten å inkludere meg. Allerede etter fire dager lengter jeg hjem, og higer etter å sette klørne i oppgaver som gir meg arbeidsglede. Jobben betyr mye, ikke bare tjener jeg bra, men jeg liker å utvikle og implementere gode IKT-systemer som understøtter arbeidsprosessene ved åanalysere, skriverapporter og kommunisere med andre bedrifter. De stramme rutinene, fleksible arbeidsoppgavene, gode kollegaer med godt humør og god kommunikasjon gjør at jeg trives. Jeg har funnet min nisje, nemlig det å være ansvarlig for overlevering av nye eller endrede løsninger til bedrifter. Det som kan smerte meg er overtiden, og jaget etter å holde frister. Men det er akkurat slik jeg vil ha det.

Dokumentet på pc-en lyser mot ansiktet mitt, et ark på skrive-bordet er fullt av fargerike streker og illustrerer mønster av tråder som om det er et ankerfeste. Uten helt å erindre at jeg har dykket langt ned i forefalt arbeid, vokser oppgavene fram og gir mening på magisk vis. Det er alltid like triumferende å skape fornuft ut av kaoset, og tiden flyr av sted.

«Em, skal du ikke hjem?» Anne står ved døra, holder jakken mellom begge hendene, bøyer hodet litt ned før hun titter bort på meg fra under vippene. Med store energiske øyne kikker jeg bort på henne, som lener ryggen mot dørkarmen, og smiler svakt.

«Hei. Det skal jeg, må bare avrunde dette her først. Hyggelig at du spør.»

«Det er fint, men ikke føl at du må. Kanskje du kan vente med noe til i morgen?»

«Det er jeg klar over. Ikke vær redd for at jeg sliter meg ut, jeg skal ikke sitte her så mye lengre.»

Anne nikker tilbake som om hun ikke er så sikker, men snur og tripper tilbake. Like etter smeller det svakt i en dør, og jeg forstår at jeg er alene på jobb. Jeg vender tilbake til arbeidet med analyser og rapporter. Etter en stund strekker jeg litt på meg, jubler lavt, gliser bredt og er godt fornøyd over dagens innsats, slår av pc-en og griper vesken min. På vei ut slokker jeg lyset, låser døra til kontoret, strener gjennom gangen, ned trappen og ut hoveddøra.

Ute skinner solen, og heten slår mot meg, dampende og kvelende. Båten. Jeg må komme meg hjem og ut på sjøen! Hælene på de brune skolettene klikker mot asfalten idet jeg målbevisst haster bort til min svarte Porsche, og åpner døra. Det er grusomt varmt inne i cupen, bølgene fra den høye temperaturen dundrer mot meg. Jeg smeller bildøra igjen, vrir om nøkkelen, den svake brisen fra kjøleanlegget føner ansiktet og håret. Jeg lukker øynene et sekund og lar huden avkjøle. Der er han igjen! Tankene fører meg til Leander. Jeg åpner øynene og kikker på veien foran meg, svelger tungt, puster rolig inn deretter langsomt ut. Best jeg kjører hjem før han fester seg i tankene mine, har ikke lyst at savnet skal styre meg.

Jeg er hjemme. Hjemme alene og slår på radioen så det ikke er så stille rundt meg. Céline Dion synger All by Myself, minnene med Leander fra sist båttur velter i meg, savnet etter ham kommer snikende og hekter seg rundt meg som et stramt tau, mens jeg fyller den røde tursekken med gule snorer. Stapper ned den svartstripete bikinien, et par håndklær, solkrem, smører litt mat, koker kaffe, leter fram fiskeutstyret fra boden, tar på meg den svarte shortsen og en hvit topp med blå og lilla blomster. Hvor lenge må jeg gå sånn og vente på lyd fra ham? Telefonen ringer. Kan det være ham? Hjertet banker hardt, og jeg løper for å ta fram mobilen fra vesken.

«Det er Eilin.»

«Hei, velkommen hjem!» Elisabeth sin stemme klinger friskt og entusiastisk. «Hvordan var første dag på jobb?»

«Det var mye å henge fingrene i, men jeg liker det jo sånn.» Munnvikene mine trekker seg oppover, smilet er på plass.

«Her også. Det er så varmt i dag, tenkte kanskje du ville bli med på stranden.»

«Jeg har pakket for en tur med båten, men jeg kan gjerne bli med.»

«Vet du hva, da tar vi heller en tur med båten, det frister veldig. Når tenker du å dra?»

«Med det samme, men når passer det for deg?»

«Jeg kommer til deg med en gang!»

Samtalen avsluttes. Jeg har fylt sekken, går ut og plasserer den og fiskeutstyret i bilen. På vei tilbake fra bilen høres en bil svinge inn gården, og jeg snur meg. En mørk sølvgrå Volvo S60 med laminerte sidevinduer og glasstak ruller inn ved siden av den svarte Porschen. Døra åpner seg, en ivrig Elisabeth vinker og haster over grusen så hun nesten dulter armen borti bilene. Jeg gliser bredt tilbake, humøret mitt stiger raskt flere hakk, det bobler inni meg når jeg ser venninnen min. Jeg forter meg mot henne, og hun løper mot meg. Vi omfavner hverandre, klemmer hardt og lenge.

«Jeg har savnet deg. Fy søren det er godt å se deg igjen!» sprudler Elisabeth.

«Jeg har savnet deg også», innrømmer jeg, «du ser like godt ut som vanlig.»

«Hva har du gjort i ferien?»

«Ikke så mye. Pliktbesøk hos familien. Det har vært både og.» Jeg trekker svakt på smilebåndet. «Hva har du gjort?»

«Jeg har hatt det så fint! En uke hjemme hos familien og en uke sammen med Tom.» Hun stopper litt opp for å puste, hun gløder, leppene strekker seg bakover, og smilet lyser opp ansiktet hennes. Jeg vifter med nøkkelen og peker på ytterdøra. Hun nikker, vi går sammen for å låse døra mens hun fortsetter å prate om ferien sin.

«Så herlig at du og Tom fikk ferie sammen. Hvor var dere?»

Vi går tilbake til bilen min og hun snakker ivrig om alle plassene de har besøkt. Hvordan været var og hva de har opplevd sammen. Jeg elsker å lytte til når hun forteller. Måten hun skildrer opplevelsene på sier noe om hvor forelsket hun er i Tom, hun som var så nervøs for å treffe han på den sammenkomsten at jeg måtte bli med, viser nå det motsatte. Gleden er stor på hennes vegne.

Idet bildøra smeller igjen og jeg starter motoren, ser hun spørrende på meg.

«Hvordan er det med Leander?»

«Jeg har ikke hørt fra han siden jeg gikk ut i ferie.» Jeg svelger tungt og forsøker meg på et smil idet jeg svinger bilen ut på veien.

«Hva er det med ham? Han kan da ikke holde på sånn? Jeg liker det ikke! Er dere ikke sammen?» Hun rister på hodet og får et hardt, klart uttrykk i øynene, stemmen går fra myk og lattermild, til hard og brutal: «Du må seriøst sette ned foten. Still krav til ham!»

«Vi er sammen. Han har en del ting han må gjøre. Det blir helt feil av meg å snu opp ned på livet hans mer enn hva jeg har gjort allerede.»

Ansiktet hennes lyser opp, øynene er fredelig. «Du er for snill, Eilin.»

«Mulig jeg er det. Men jeg vet også at han har beveget seg inn på et område som nok virker litt skummelt, det har vi vel begge to. Vi trenger tid, både han og jeg.»

«Det forstår jeg. Men det å ikke gi lyd fra seg på over tre uker. Jeg hadde aldri akseptert det.»

«Alt til sin tid. Vi har snakket om det på forhånd.»

«Det du sier er at dere har en avtale?» Hun rynker pannen lavt.

«Mhmmm.»

«Hva slags avtale?» Hun bikker hodet til siden, og jeg kjenner honningduften fra det lyse, silkemyke håret hennes.

«Vi ble enige om å snakkes etter ferien.»

«Sååå, du har ennå ikke snakket med ham?» Hun glipper med de mørke vippene.

«Nei», bekrefter jeg rolig, fortsetter å se framfor meg, gjennom ruten, på veien og forbi svingen.

«Dere to og avtaler, og det fungerer for deg?»

«Jeg savner ham, veldig. Det er kanskje viktig å kjenne på de følelsene også, ikke ta alt for gitt.»

«Du er bare helt utrolig, tar deg av ting på en god måte.»

Etter 30 kilometer tar vi av til høyre, fra den asfalterte veien og fortsetter tre hundre meter langs en smal, humpete kjerrevei hvor grusen spretter opp mot understellet som popkorn. En liten parkeringsplass på snaue tjue kvadratmeter i enden av veien, ikke langt fra sjøen, parkerer jeg bilen i skyggen av noen store bjørketrær. Elisabeth er rask med å komme seg ut av bilen, og åpner bakluken.

«Skal du fiske?» Hun hever øyenbrynene og ser opp, stemmen hennes er mild.

«Tok med stanga siden jeg trodde jeg skulle være alene.» Den skarpe solen gjør at jeg myser svakt med øynene, og et smil leker i munnvikene. Elisabeth tar med seg piknikkurven sin og rusler nedover stien imot båten. Jeg tar fram kjølebagen, sekken min, låser bilen og følger etter. Stien har en bratt nedstigning ned til utløpet av sjøen og brygga hvor båten ligger. Fine sommerfugler flyr forbi når vi tripper lett av gårde bortover grusveien med solen varmende i ryggen.

Elisabeth sørger for å plassere altpå dekk, mens jeg tusler en runde rundt båten for å se til at den er i orden. En hvit Askeladden C62 21 fots med marineblå striper.

«Nå skal vi nyte sola, spise litt mat og bare kose oss.» Stemmen min er ivrig, jeg bykser om bord og starter motoren. «Klar for sjøsprut og vind i håret?» fortsetter jeg.

«YES!» roper Elisabeth, setter seg godt til rette ved siden av meg idet båten forsiktig driver framover på sjøen. Måkeskrikene minner om turen jeg hadde sammen med Leander. Hvileløs står jeg framfor rattet. Kommer han til å gi lyd fra seg? Jeg rister fort av meg tanken og øker farten noe. Små skvulp slår mot kjølen idet den pløyer seg vei gjennom vannskorpa og vi ørner av gårde. Bølgebrus og vind i håret, båten kjører passe fort, og jeg stikker nesen så langt fram jeg klarer. Små salte vanndråper fester seg til ansiktet og leppene. Veldig deilig å komme seg litt vekk. Vekk fra arbeidet, fra alle små ting som burde vært gjort, fra dårlig samvittighet, fra avtaler og andre gjøremål. Det blinker i vannskorpen av solen som speiler seg idet mørkeblå vannet. Jeg strekker meg etter de brune polaroid butterflysolbrillene som ligger framfor rattet, tar dem på, nå trengs de, for ettermiddagssolen står høyt på himmelen og lyser skarpt. Fra å blokkere naturen og landskapet, forstyrret av gjenskinn, endrer sikten seg til å se klart og tydelig igjen. Elisabeth lener seg bakover og lukker øynene.

Etter å ha kjørt en liten stund, peiler jeg meg inn mot en av de små holmene og senker farten forsiktig. Mørkeblått og grått forsvinner nå mot lysere nyanser av lysegrått og beige. En vakker liten holme hvor sandstranden omkranser et grålig, svakt gråblått nakent berg med bølgete og flammende utseende. Elisabeth åpner øynene forsiktig, ser seg litt rundt før hun spretter opp og gjør seg klar for å legge til. Jeg slenger over fenderne og legger båten med ripa mot holmen. Elisabeth står klar med ankeret. Så fort vi er nær nok, kaster hun anker over bord, hopper på land, griper trossa og holder båten på linje før hun slår et halvstikk rundt en jernbolt. Jeg skrur av motoren, finner fram sekken med mat, drikke og liggeunderlag. Elisabeth hjelper til med å bære, og vi tusler litt bortenfor båten før vi slår oss ned. Ingen av oss sier noe, bare ser på hverandre, gliser bredt og øynene stråler.

Jeg setter fra meg sekken, legger utover et strandpledd, håndkle og solkrem før vi vrenger av oss klærne, slenger oss ned på det myke liggeunderlaget og lukker øynene.

«Deiliiig», piper hun i slags beruset tone.

«Veldig», mumler jeg, og lar solens stråler stryke meg som ømme kjærtegn mot huden.

«Smører du meg inn?» Hun strekker solkremen mot meg.

«Klart det», svarer jeg og griper solkremen.

«Solen tar virkelig godt her.» Hun tar av seg undertøyet. «Det er jo ingen her.» Hun ser bort på meg og blunker med øyet.

Hennes kremglatte hud, renskårede kjeve og høye kinnbein gir et ansikt skapt for portretter.

«Det har du helt rett i», understreker jeg, vrenger av meg bh-en og trusa, og stapper dem i sekken. Jeg ligger på magen på svaberget og lar tankene vandre. Det er helt blå himmel så langt jeg kan se, solen gløder grenseløst og forgyller både sjø og land. En svak bris kiler varsomt over huden. Jeg blir mer og mer søvnig, tankene får fritt spillerom. Det er som om jeg hører Elisabeth snakke langt borte. Med ett rykker det i hele kroppen.

«Sovner du?!» Hun ler lystig. «Kom igjen, så bader vi.» Smilet hennes brer seg over hele ansiktet. Like fort spretter hun opp, tusler mot vannet og legger på svøm. Ja, ja, jeg kan like gjerne avkjøle meg litt og fokusere på andre ting. Jeg grynter svakt, men stabber meg opp og tusler mot vannet. Sjøens bølgeformer kan minne om svake skrukker på silke. Innslag av grønt i blåfargene gir et ekstra tilskudd av ro og harmoni. Den sterke grønnfargen vannet har fått, er fra sommeralgene. Det salte vannet er mykt og deilig, som en hånd forsiktig stryker huden. Jeg kaster meg ut idet og svømmer utover. Leander. Igjen kommer tankene snikende på meg. Minnene går tilbake til ettermiddagen jeg var så varm, båtturen, den milde brisen fra sjøen, og Leander. Det rykker lett i leppene mine, latteren sitter like løst som tårene idet jeg forestiller meg at han svømmer her ute sammen med meg. Jeg veksler blikk med Elisabeth som gjør at jeg våkner litt, himler svakt med øynene, og med ett får jeg et vannbad i ansiktet.

«Må du slutte å drømme deg bort da.» Hun ler kraftig, så brystene rister og plasker i vannet under henne.

Jeg tørker vekk vannet fra ansiktet med hånden og blunker. Elisabeth strekker seg over på magen og skyver seg framover, svømmer inn mot land, og jeg svømmer etter.

Nakne, og lette på foten beveger vi oss opp fra sjøen, videre over den varme sanden. Elisabeth stopper opp et øyeblikk og ser på meg med grublende krystallblå øyne.

«Ring ham da vel, eller skal du bare sitte der og råtne?»

«Jeg venter litt til», svarer jeg, danderer det stripete strandpleddet, og legger meg ned på svaberget under solen i Evas drakt for å tørke huden.

Elisabeth myser med øynene, får et dust ansiktsuttrykk, men velger ikke å si mer, legger seg ned ved siden av meg, og stryker meg på armen før hun klemmer til.

«Du har for mye inni det lille hodet ditt. Hva kan jeg gjøre?» Stemmen hennes er like frisk og behagelig som en fønvind.

«Når det gjelder ham, ingenting.» Jeg blir stille noen få sek-under. «Stort sett tar jeg det ikke innover meg, men savnet, føl-elsene som sniker seg inn i perioder har jeg ikke helt kontroll over. Jeg forsøker å stenge dem ute, legge lokk over eller jobbe det vekk.»

«Det er akkurat det samme jeg gjør. Det beste er at det funker!»

Jeg forsøker å krumme leppene til et smil. Selv med verdens beste venninne som fyller meg med energi, glede og fantastiske historier, er savnet der. Som om jeg mangler noe, og tomheten forblir min største hunger. Hvorfor er det sånn? Jeg kveler tanker og følelser, skrur en kork over hullet og stenger dem inne, borte, vekk, lukker øynene, puster rolig inn og lar tankene fylle seg med sol og måkeskrik. Som skyggen følger kroppen min, blir jeg mentalt forfulgt av en slags svimmelhet. Slipper ikke taket, og lar tankene feste seg igjen. De smale myke leppene hans, de skarpe og glødende blågrå øynene, det varme smilet og den trillende latteren. Tankene spoler tilbake til morgenen sist jeg var sammen med Leander, i armene hans etter deilig sex. De hete min-nene er som en brems. Lengselen etter Leander bygger seg opp på nytt. Det hjelper ikke at alle andre ting er i sin skjønneste orden. Savnet er som et eget usynlig og lavmælt varslingsorgan fra mitt indre. En antenne som hvisker sine følelseshieroglyfer i et merkelig språk og gjør meg miserabel. Jeg får ikke ro, savnet etter ham presser energien ut av meg. Hva betyr det egentlig at jeg lengter? Lengter jeg virkelig etter det som jeg ønsker meg, eller lengter jeg etter å bli verdsatt? Er jeg bare naiv, ensom og spenningssøkende, eller den håpefulle romantikeren? Jeg retter meg opp og stirrer utover horisonten. Sjøen ligger stille og blank. Solen skinner og kaster glans over vannet, glinser i overflaten og får huden til å gløde over den hvite stripen over hoften og brystene. Den vakre bølgegangen prydes av skøyter, en cruisebåt, en yacht, en gammel seilskute og flere seilbåter. Romantisk kjærlighet, er det en type overlevelseskode? Nei, jeg må ha troen på ham.

Jeg vender ansiktet forsiktig bort på Elisabeth.

«Er du sulten?» spør jeg i et forsøk på å tvinge Leander ut av tankene mine.

«Vi kan nok spise litt nå.» Hun retter seg opp, griper det rosa blonde undertøyet og tar det på.

«Jeg har smurt med noe mat, Farris og kaffe.»

«Jeg rasket med meg noe å grille. Har tatt med engangsgrill.» Elisabeth titter spørrende på meg med havblå, klare øyne som gjør ansiktet hennes glødende.

«Herlig. Vi får sette i gang grillen med det samme.»

Jeg roter ned i sekken min, plukker fram den gjennomsiktige sorte bh-en, hekter den på, og trekker opp trusa mellom beina. Elisabeth tar fram grillen fra piknikkurven, ser til at den står trygt i sanden, og tenner på. Flammene strekker seg mot himmelen, før de forsiktig avtar. Deretter mikser hun sammen en fargerik salat, tar fram noen pølser og legger på grillen. Jeg sender henne en kopp med Farris, plukker fram mobilen fra sekken og ser på den. Jeg har fått en melding. Kan det være? Desperat åpner jeg meldingen med det samme. Det er fra Leander!

Lyset er tent i de klare øynene mine, neseborene vibrerer svakt og kroppen skjelver idet jeg åpner meldingen.

«Endelig gir han lyd fra seg!» Elisabeth humrer lavt.

Jeg ser bort på henne, møter de lune og glitrende øynene hennes, før jeg igjen flytter fokus tilbake på teksten.

*Håper det står bra til. Fått gjort noe hyggelig? Jeg ser det har tatt lengre tid enn forventet og beklager veldig. Jeg kommer hjem i kveld, til deg, om du vil da?

Tårer renner. I all hast tørker jeg dem vekk så Elisabeth ikke skal se meg gråte. Han kommer i kveld, hjem til meg! Jeg gliser skjevt og svelger forsiktig. Klart det er i orden at han kommer til meg. Hva tror han egentlig? Jeg skal få se ham snart igjen. Holde ham, kjenne ham, nyte ham. Jeg lukker øynene, klarer ikke annet enn å blomstre.

*Hei, står bra til med meg. Er sammen med Elisabeth, ute med båten. Gleder meg til å se deg i kveld, hjemme hos meg .

*Hils Elisabeth. Er hjemme ved 19.30-tiden. Gleder meg også .

For første gang på litt over tre uker, stiger humøret og til-fredsstillelsen betraktelig over å høre fra ham. Har han savnet meg? Sikkert ikke like mye som jeg har savnet han. Har han de samme følelsene for meg nå som før? Jeg rister av meg usikkerheten og leser om igjen meldingen hvor han skriver at han kommer.

«Kommer han?» spør Elisabeth

«Mhmm. I kveld.» Øynene mine hviler på henne, drømmende og lystig på samme tid. Elisabeth ler lavt som smitter over på meg.

«Godt å se deg glad!» Hun lener seg mot meg og gir meg en god klem.

«Takk. Jeg må være hjemme til halv åtte, han kommer da.» Jeg er så glad at jeg nærmest letter fra bakken og glir av sted.

«Det er i orden», bekrefter hun med glitrende øyne, som om hun forstår at jeg ikke vil utdype mer om det.

Elisabeth legger ut mer om ferien sin, jeg blir sittende og lytte. Solen senker seg lavere på himmelen, smelter inn i horisonten og gir et lett rosa skjær. Fremdeles er det varmt og godt. Vindstille.

Klokken nærmer seg sju, stranden ligger og bader i et mildt whiskyfarget lys. Elisabeth og jeg begynner å pakke sammen, ser til at ingenting blir etterlatt og setter fart hjemover.

Kapittel 2

Få minutter etter at jeg har dusjet av meg saltvannet, ringer det på døra. Hjertet mitt slår raskt, som trommestikker. Er det ham? Jeg går for å åpne, kroppen min dirrer, munnen er tørr og varmen stiger til kinnene. Der står Leander, jeg smiler og inviterer ham inn. Han har på seg en beige shorts, en rosa T-skjorte som er åpen i kragen, og øynene limer seg fast til den muskuløse kroppen hans som om jeg er forhekset. Øynene hans gløder. Blikket vender tilbake til åpningen på T-skjorta. Glimtet av de stramme brystmusklene, gjør meg tørr i munnen, og jeg svelger tungt. Han ser strålende ut! Leander ruller øynene over meg. Hvorfor gjør han det?

«Du har gått ned litt?» hvisker han.

Det er ikke noe å snakke om.

«Hei du, godt å se deg også.»

Jeg strekker meg på tå og gir ham en lang og hard klem. Sanser inn den deilige lukten av ham, med søt, deilig, varm og innbydende noter av kokos, melon, vanilje og treaktige akkorder. Knærne mine gir nesten etter, jeg tenner brått og hardt, og det føles som jeg skal dø.

«Ikke skifte tema nå. Fortell hvorfor du har gått ned.» Øynene hans blir litt smalere.

«Jeg er ikke en av dem som synes det er så viktig å veie seg hele tiden, men siden du nevner det, har det kanskje blitt noe mindre mat i ferien, det har vært så varmt.»

«Hmmm, du må spise, Eilin.»

«Leander, jeg spiser, det vet du, jeg klarer bare ikke å spise så mye hver gang.»

«Jeg vet.» Han lukker øynene i irritasjon, kanskje angrer han over å ha sagt det?

Jeg kikker nedover kroppen min og spør: «Synes du klærne mine er altfor store på meg?»

«Nei da, det ser bare ut som om du har tatt av flere kilo siden sist jeg så deg. Kanskje jeg bare husker feil?»

Jeg ser ned i gulvet, fikler med fingrene. Hvordan får han meg alltid til å føle meg som et ulydig barn?

Han tar et skritt mot meg.

«Hvordan er det med deg?» spør han mildt, og gjør at jeg titter opp på ham, samtidig synker jeg sammen av ømhet. Jeg har hatt det helt jævlig, for faen! Jeg svelger.

«Hvis jeg forteller at jeg har det bare bra, så lyver jeg.»

Han puster dypt inn, trekker meg nær seg og omfavner meg.

Huden hans stryker seg mot kinnet mitt, duften av ham borer seg gjennom nesen min fyller meg med minner.

«Jeg har savnet deg, Eilin.» Han trykker meg hardere mot seg, pusten hans slår mot håret mitt.

«Jeg har savnet deg så mye, Eilin, du vil ikke tro det», hvisker han og kysser meg på hodet. Jeg prøver best mulig å holde emosjonene mine i sjakk idet tårene presser på, og jeg svelger tungt.

«Har savnet deg veldig mye også», stammer jeg fram svakt, titter opp, betrakter ham, mens hver celle i kroppen stråler varme bølger, begeistringen stiger av å være jenta hans.

Leander drar hånden kjapt gjennom håret før han rynker pannen og vurderer meg med smale, mørke øyne.

«Vi må snakke sammen.» Tonen i stemmen er mer behersket enn skjelmsk. Hjertet synker i meg av redsel for det uvitende. Leander griper armen min og leier meg inn i stuen.

De grå diafangardinene gir et dempet lys fra vinduene. Han setter seg ned i den beige sofaen med bein i svartbeiset tre, banker håndflaten lett et par ganger på setet ved siden av, smiler elskverdig og innbydende til meg. Nå må jeg ikke gråte. Jeg svelger tungt, setter meg ned ved siden av ham, vender ansiktet mitt forsiktig mot hans og møter de blågrå øynene som skinner klart som en stjerne.

«Det er ikke noe skummelt.» Ansiktet hans gløder som sølvglinsende månelys i kontrast til klærne, og det gjør meg litt tryggere. «Jeg kommer til å få flere reisedager som følge av jobben dette året», fortsetter han. Jeg sperrer øynene opp av interesse. Leander bikker hodet til siden, slenger armen over sofaryggen og iakttar meg.

«Siden vi nå har et fast forhold, og det er meningen at vi skal se mer til hverandre enn tidligere, lurte jeg på hva tenker du om det?»

«Det var ikke helt det jeg så for meg. Jeg, vi, er jo vant med å være borte fra hverandre i perioder, det skal nok gå bra. Skjer det nå snart?»

Jeg flytter litt på meg, skrått mot ham, øyenbrynene mine hever seg, øynene blir runde og milde. Han blir stille et øyeblikk, ser raskt ned i gulvet før ansiktet er tilbake på meg, fester øynene til mine og gjør seg glad.

«Det skjer ikke før om noen uker. Du vil få vite det i god tid. Det er snakk om noen dager en gang i måneden.»

Jeg blinker med øynene et par ganger.

«Å, såpass.» Skuffelsen skyller innover meg, ansiktet er fortrukket, som i smerte, men viker ikke blikket selv om.

«Vi har faktisk klart en hel sommer fra hverandre, da fikser vi dette», fortsetter jeg, øynene er blanke og leppene trekkes oppover.

Han smiler tilbake, klemmer meg i hånden og holder øynene på meg. Jeg kjenner på en følelse, det henger i luften, kjemien, den er til å føle på, som om det pulserer mellom oss, trekker oss tettere sammen, og jeg stønner lavt.

«Jeg føler det også», sier han, de gråblå er mørke og levende. En lengsel etter å kjenne ham knyter seg inni meg.

Han stryker meg lett over hånden med tommelen, alle musklene inni meg strammer seg og det pirrer nedentil. Hvordan får han det til? Tenne meg sånn selv nå? Jeg biter meg svakt i underleppen.

«Du vet hvordan det tirrer meg når du gjør sånn», mumler han, leppene er brede og fyldige.

«Hva hindrer deg?» spør jeg i en spøkefull tone. Han må ha sett gløden som ble tent i øynene mine, for han gliser bredt og humrer.

«Jeg kan ikke. Jeg må tilbake på jobb, avslutte en oppgave og sende en rapport.» Han hever de mørke brynene og får en svak rynke i pannen. «Jeg kommer tilbake så fort jeg kan, okei?» Jeg nikker, forsøker å begrave hvor skuffet jeg er.

«Jeg kan nesten ikke vente, gleder meg til å komme tilbake», hvisker han. «Jeg liker kåtskapen din. Ikke gjør noe når jeg er borte, vent på meg.»

Heten stiger og jeg rødmer. Han stryker meg varsomt på kinnet, lener seg mot meg og kysser meg lett på pannen. Jeg har så lyst å kysse ham. Kyss meg, Leander! Han ser meg dypt i øynene, før han igjen lener seg mot meg. Leppene hans møter mine. Milde himmel, så deilig!

Hjertet mitt slår raskt og flammen brer seg i kroppen. Han lukter så godt, friskt, ren og nydelig. Jeg lar fingrene mine stryke ham lett gjennom de myke lokkene. Leander omkranser hoftene mine med armene sine, trekker meg tett inntil seg, som om han understreker at jeg er hans. Jeg kjenner bicepsen hans. Han er så sterk, så muskuløs. Han stopper opp, lar tungen fukte leppene sine før han bikker seg imot meg igjen, lar hodet sitt hvile mot mitt.

«Du lukter så godt, Eilin», hvisker han og kysser meg ømt på leppene. «Jeg har planer med deg senere i kveld, husk det», poengterer han, blunker og smiler ertende.

Dette er nesten galskap, jeg er opphisset og vil ha ham, men må vente.

«Gleder meg til du kommer tilbake.» Jeg blunker, øynene blusser svakt, løfter haken, kysser ham ømt på munnen, og forstår han må gå. Han slår armene omkring meg, klemmer meg hardt som om han ikke ønsker å gå. Jeg griper hånden hans, øynene mine møter ansiktet hans idet han slipper grepet og ser på meg før han rolig strekker seg opp i sin fulle lengde. Jeg reiser meg opp fra sofaen, klemmer meg imot ham og slår følge med ham ut i gangen.

«Det er ikke meningen å være så kjip med deg», mumler han og ser litt ned, som om han skammer seg.

«Jobben kaller, sånn er det bare.» Ansiktet hans er like over mitt, og leppene bare noen centimeter fra munnen min. «Vi ser hverandre etterpå, det ordner seg, tenk ikke mer på det nå.»

Leander trykker meg inntil veggen og gir meg noen deilige, dype kyss før han forsvinner ut døra.

Igjen er jeg alene, stillheten presser fram den tikkende lyden fra den antikkbrune klokken på veggen, som vakuum fra en ballong. Jeg tusler tilbake til stua, slenger meg ned på sofaen, slår på TV’n og leter etter et program som kan være interessant. Komishow fra Apollo Theatre i London, det kan jeg se på. De forskjellige komikerne utfører sine sketsjer på en hysterisk god måte. Jeg ligger på sofaen og hikster av latter. Til tross for at jeg har problemer med å innhente meg for hver ny sketsj, kjenner så jeg smått at savnet etter Leander sniker seg inn som en usynlig stigende damp.

Idet programmet slutter, ringer det på døra. Jeg skvetter til, reiser meg og går mot entreen. Forsiktig åpner jeg ytterdøra og ser Leander stå der.

«Hei, kom inn», oppfordrer jeg.

«Hei du», svarer han og tar et skritt inn i gangen.

Jeg gir ham mer plass og går over til å betrakte ham på avstand. Fargekombinasjonen på veggen av en varm beigetone blandet med rødt, fremhever den gylne hudfargen hans. Han har tatt av seg de mørkebrune sandalene og skrever bestemt mot meg, tar tak i meg, trykker hoften sin mot meg, og gir meg dype kyss. Deretter fletter han fingrene mellom mine, rykker lett i hånden som om han vil vi skal gå, tusler inn i stuen, og setter oss på sofaen.

«Jeg skal elske med deg nå», hvisker han.

«Ja», mumler jeg, føler rommet snurrer og at gulvet forsvinner. Det er kun han som egentlig kan forstå hva det er som gir meg den spesielle følelsen. Jeg er sammen med ham jeg liker å ha rundt meg. Han som gjør meg så glad og lykkelig.

«Jeg har tenkt på deg hele tiden. Har så lyst å kjenne deg.» Han fortsetter å kysse meg, kjenner vekten hans over meg, han er ikke tung, bare glødende. Jeg plasserer armene mine rundt ham, trykker ham mot meg idet jeg klemmer hoften min mot ham, kjenner bulen på buksen hans. Jeg fniser lydløst.

«Eilin, kom.» Han reiser seg opp, strekker ut hånden, og jeg griper den. «Vi går på soverommet.»

Han hjelper meg opp av sofaen, tar et godt grep om hoftene mine, løfter meg opp og gir meg de ømmeste kyss. Jeg slynger meg rundt ham som en plante, lukker øynene og nyter de våte, myke leppene hans.

«Bare du kan tenne meg sånn, Eilin», mumler han mellom kyssene.

Blodet mitt bruser, og jeg svelger tungt idet han biter lett i leppen min. Jeg stønner svakt og han viser smilehull. Han er leken og kåt, legger meg forsiktig på sengen, drar for gardinene, tenner telysene som står på de hvite nattbordene slik at det blir en romantisk stemning. Deretter tar han av seg klokken og legger den i skuffen på nattbordet. Jøss! Har han tid til dette? Jeg puster tyngre og klarer ikke ta blikket vekk fra ham. Han tar av seg den rosa T-skjorta og den vakre, muskuløse overkroppen hans kommer fram. Ufattelig deilig kropp han har. Jeg skjelver når han tar av seg shortsen og blir stående i bokseren, kikker på meg med sitt kåte og ertende blikk.

Han rusler mot meg, selvsikker, sexy med øyne som skarpt er rettet mot meg, som et rovdyr. Hjertet mitt slår raskt, blodet mitt fosser kraftfullt, hele meg gløder som flammer. Lysten, ønsket om å bli tatt er mektig. Han står foran meg, ser ned og fester øynene til ansiktet mitt. Han er så sexy der han står!

«Du har for mye klær på deg», poengterer han mykt, og forsiktig tar han tak i den røde silketoppen min, drar den over hodet mitt og lar den dale på gulvet.

«Jeg har bare sååå lyst på deg nå.» Han stryker en finger over kinnet mitt.

Lengselen etter å bli tatt ligner aprikos og chili, er søt og sterk på samme tid. Jeg får lyst å lukke øynene, men klarer ikke, må betrakte ham, og han ser på meg. Han lener seg ned over meg, kysser meg. Leppene hans er krevende, jobber fast og rolig, virkelig jobber med mine. Forsiktig vrikker han av meg shortsen og lar den falle på gulvet. Igjen kysser han meg, men som om en fjær stryker over huden, flytter seg fra kinnet mitt, nedover halsen, magen og over trusekanten. Han tar tak i den høye hestehalen min, fjerner strikket og lar håret mitt boltre seg fritt.

«Jeg vil du skal ha det sånn», hvisker han mens han holder blikket på meg og lar fingrene sine gli gjennom håret mitt før han tar tak i hver side av hodet, kysser meg. Leppene og tungen hans oppmuntrer meg til å kreve tilbake. Jeg stønner lavt, og tungen min forsøker ivrig å møte hans. Han tar sine sterke armer rundt meg, trekker meg mot hoften og bokseren hans virker trang. Nok en gang stønner jeg, klarer knapt å fortsette kyssingen. Alt rundt meg forsvinner, stiger fra sky til sky. Underlivet skaper sin egen tyngde av varme og fuktighet, følelsene får meg til å vrenge av begjær. Jeg har så sinnssykt lyst på ham. Jeg tar tak i armene hans, de deilige bicepsene, store, solide av styrke. Som dette tenner meg! Forsiktig glir fingrene mine gjennom håret hans, leker med lokkene. Det er så mykt. Varsomt holder jeg hodet hans, trykker han mot meg. Han fører det ene beinet mitt opp og plasserer seg godt mellom lårene mine, fortsetter å kysse meg, presser underlivet mot meg med små lette bevegelser.

Med ett slipper han meg, går ned på kne mellom beina mine, tar tak i hoftene mine med begge armene og lar tungen sirkulere rundt navlen før han flytter tungen fra den ene hoften til den andre. Jeg puster tungt og må fukte leppene mine. Småbiter litt i underleppen og små stønn slippes ut. Han gløtter opp på meg, gliser, det lyser av øynene idet han lar fingrene bevege seg innom trusekanten på baksiden. Med et fast grep drar han av meg trusen, fukter leppene sine, men viker ikke med øynene et sekund.

Han lar tungen bevege seg på innsiden av låret mitt, forsiktig oppover mot vulva. Jeg holder pusten et sekund idet han treffer yttersiden av åpningen før han legger tungen over på det andre låret mitt, og gjør det samme her.

«Nyvokset og deilig», hvisker han og ser opp på meg et øyeblikk før han lukker øynene, lar tungen pensle så vidt over åpningen og videre mot knappen. Jeg puster og peser svakt. Vær tålmodig og du vil få det du ønsker deg. Han smaker og kjenner, lar meg nyte sin elegante tunge, som arbeider på en eksepsjonell måte, jeg vil ha ham så mye, nærmest klynker og kjenner hvordan det bygger seg opp i meg. Dette er på kanten til uutholdelig.

«Så deilig du smaker. Jeg har så lyst på deg nå», mumler han, ordene hans klinger pirrende.

Han tar av seg bokseren og smyger seg inn ved siden av meg, den banker mot huden min. Jeg stønner høyt idet han fører en finger inn, rikker den fram og tilbake, om og om igjen. Han øker tempoet, jeg klamrer meg fast til madrassen som om det er en livbøye.

«Mmmm, så våt du er.»

Han fjerner fingeren fra åpningen, fører den mot munnen og smaker på den. Det pirrer meg, hver kvadratcentimeter med hud, musklene spenner seg, og jeg sulter etter å kjenne ham inni meg.

«Trekk til deg beina.» Tonen i stemmen er bestemt men mildt som lokkende melodier.

Jeg gjør som han sier, kjenner den over vulva, ser at han tar tak i manndommen og fører staven mot åpningen. Fremdeles titter han på meg, øynene hans er smale, munnen litt åpen og et lite grynt kommer fra ham. Øynene mine lukker seg av ren nytelse, stønner lavt idet han presser seg inn i det våte og bløte skrittet mitt. Forsiktig jager han fram og tilbake med en utsøkt rytme. Han lukker øynene, grynter lavt og støter inn i meg igjen. Han gjør det igjen og så stopper han.

«Mer», hvisker jeg, drar ham i skuldrene, vil at han skal legge seg over meg.

Han gliser lurt, men fortsetter å presse pikken inn og ut av meg. Jeg klamrer meg fast til ham. Kjenner han fyller meg. Han endrer stilling, plasserer beina mine på skuldrene sine, dytter hoften rolig framover før han legger litt vekt på meg og øker tempoet. Så deilig å kjenne ham igjen. Han senker seg ned over meg, lar beina sine ta den største delen av vekten, kysser meg ved øret, på halsen før han lar tungen presse seg mellom leppene mine og lar den leke. Han presser seg mot meg idet han fører den inni meg igjen. Kyssene hans blir dypere og intense. Han lirker rolig og sensuelt, penisen masserer meg innvending på en smakfull måte. Jeg blir våtere og våtere, og kjønnet mitt strammer seg rundt ham, rytmisk og pulserende. Jeg lukker øynene og nyter hvert et støt.

«Sånn ja, jenta mi.» Stemmen hans er så myk og sensuell.

Jeg åpner øynene og møter blikket hans. Han trekker seg ut noen centimeter før han støtter inn igjen. Et lite klynk kommer fra meg, og jeg strekker leppen opp til høyre side.

«Du liker dette», hvisker han fornøyd, og gliser bredt.

Han er i siget. Jeg nikker svakt og smiler tilbake. Dette er vanvittig deilig. Jeg lukker øynene igjen og forsøker å kontrollere pusten min.

«Ååå, Leander», hvisker jeg, neglene borer seg inn i de harde musklene på ryggen hans.

«Så våt du er. Bare kom du jenta mi», mumler han mellom støtene.

Det bygger seg godt opp, jeg er i ferd med å tippe over, kroppen min omslutter seg ham, og jeg kommer. Lavt roper jeg navnet hans, drar neglene lett nedover ryggen hans og borer fingrene på baken hans. Leander får orgasme like etter meg. Bevegelsene hans stopper, han er dypt inni meg, fyller meg opp med sine væsker. Han lener seg over meg og kysser munnen min, trekker seg ut, siger ned ved siden av og holder godt rundt meg.

«Jeg har savnet deg, virkelig savnet deg, Leander. De siste ukene har vært helt jævlig.»

Jeg svelger tungt og føler meg forlegen i samme øyeblikk. De siste tre ukene har vært noe av det verste jeg har opplevd. Jeg kan på ingen måte sammenligne det med noe, bortsett fra avmakt, rastløshet og savn.

«Jeg klarer ikke å bli noen andre enn meg selv, jeg må bare si det som det er.» Ordene hviskes ut av meg, jeg kniper igjen øynene og håper på det beste.

«Du er akkurat som jeg ønsker at du skal være.» Stemmen hans er mild.

«Du må ikke forvente at jeg takler alt til enhver tid. Noen ganger er det vanskelig for meg også.»

«Det gjør jeg heller ikke. Men jeg vet du er sterk og håndterer det aller meste. Det beundrer jeg deg for!»

«Man har alltid to valg, å velge å se framover eller å resignere, men det er vanskelig når jeg savner deg, det er så vondt.»

«Jeg glemmer litt hvordan det kan være når jeg har så mye å tenke på. Jeg mener ikke å såre deg.»

«Jeg vet. Jeg vet også at du ikke liker mas. Kan vi finne en mulighet å opprettholde kontakten uten at det blir stressende for deg?»

«Jada.» Leppene hans beveger seg knapt, munnen snurpes sammen, og han drar hånden gjennom det mørkeblonde håret.

Er han oppgitt? Hvordan skal vi bli enige om dette? Jeg vil snakke om det. Jeg lukker øynene, forvirringen gjør meg sårbar og uvel. Men når han folder armen rundt magen, klemmer meg godt inntil seg, føles det straks bedre.

Han hvisker i øret mitt: «Det går bra. Vi finner på noe skal du se. Nå er jeg for trøtt til å tenke.» Røsten hans er jevn og myk.

«Jeg trenger å snakke med deg, men forstår det hvis du ikke orker.»

«Jeg vet», gjesper han.

«Jeg mener, det har ikke vært så lett. Ingen uforpliktende av-taler framover?» Stemmen min er lav, som om den presses ut fra en eske.

«Ingen uforpliktende avtaler framover», gjentar han og kysser meg på hodet. «Jeg er ikke vant til dette, deg og måten du er på.» Stemmen hans er øm, men samtidig noe usikker.

«Leander, jeg stoler på deg. Jeg ønsker ikke mase på eller plage deg. Jeg vil bare vite at du er der, når du er borte fra meg.»

«Jeg vet. Eilin, la oss begynne på nytt, uten kjedelige instrukser som vi hadde i sommer.»

«Den avtalen var ikke sunn for noen av oss, og det er fint om du kan si ifra hvis jeg maser for mye på deg», hvisker jeg. Jeg ønsker ikke at maset mitt skal lede til at han føler seg presset. Mine erfaringer etter å bli tvunget til å gjøre handlinger mot min vilje fra den tidligere samboeren og den forkastelige skammen det gir etterpå, gjør at jeg vet hva jeg snakker om. «For det meste leser jeg deg, men når vi kommuniserer på sms, er det ikke alltid lett å oppfatte hvordan du egentlig har det. Jeg kan ikke leve på denne måten, Leander.»

«Nei, det forstår jeg. Det er gjør meg vondt også, Eilin. Det plager meg. Forstår du ikke det?» Han trekker pusten dypt, og rykker dyna mot haken, som om den er for langt nede i sengen.

«Nei, jeg kan tenke det, men ikke føle det.»

«Ikke tenk så mye», stønner han og gnir nesen mot håret mitt. «Hva om du ringer og kommer rett på svarer?» spør han brått, som om han har oppdaget noe.

«Det kan jeg klare, så lenge jeg vet. Det er verre ikke å vite noe som helst, det dreper meg!»

«Hm.»

Han trykker seg inntil meg, stillheten brer seg, den tikkende lyden fra klokken er det eneste jeg hører, og jeg sukker tungt. Kommer han til å si noe mer enn det?

«Jeg skal bli flinkere å si ifra. Jeg ønsker ikke at du skal ha det vondt på grunn av meg», hvisker han forsiktig.

En tåre lister seg mot øyekroken, men jeg lar den ikke falle, holder pusten et sekund før jeg puster rolig ut igjen.

«Da prøver vi det», sier jeg og gnukker meg nærmere ham.

Leander svarer med å skvise meg fastere inntil seg, kysser meg på kinnet. Jeg snur meg rundt, omfavner ham og blir møtt av de varmblodige, røde leppene hans som varsomt finner veien mot mine. Han omslutter munnen min med leppene sine, de er myke og bløte, og kysser meg ømt og lenge, lange dype kyss. Tungen hans presser seg mellom leppene mine og finner tungen min. Jeg stønner lavt idet tungene våre møtes og danser en vill lek. Han skviser meg enda hardere mot kroppen sin og jeg fletter beina mine mellom hans.

Når jeg våkner, er det blitt mørkt ute. Leander sover fremdeles. Jeg elsker å se ham sove om morgenen, og har ofte muligheten, for vanligvis våkner jeg først. Det er min hemmelige stund, rett og slett nyte synet av ham. Det er vanskelig å fatte at jeg er sammen med ham, føler en ro og en tilfredshet som jeg aldri trodde jeg skulle bli fortrolig med igjen. Men her er jeg. Hva kan klokken være? Det er fremdeles natt, stillheten bekrefter det samme. Jeg snur meg tilbake og betrakter Leander. Så vakker han er der han ligger, uten bekymringer. Jeg smiler svakt for meg selv. Ååå, Leander. Jeg kan sitte og se på ham i evigheter. Han lukter så godt, Allure Homme Sport Chanel, en av mine favoritt-parfymer for menn. Jeg lener meg varsomt mot ham, kysser han lett på munnen. Han tar rundt meg og strammer til så jeg blir liggende tett inn til ham igjen.

«Hei», hvisker han.

«Hei. Vekket jeg deg?»

«Nei da. Jeg våknet nå, følte du var våken.»

«Å, gjorde du?» Jeg hever øyenbrynene og løfter ansiktet opp mot ham.

«Er vel kjemien mellom oss.»

«Det er kanskje det.» Jeg smiler, ser mykt på ham og håper han ikke er klar over alle de stundene jeg har gransket enhver detalj i ansiktet hans.

«Neste gang vi har sex, vil jeg du skal fortelle meg akkurat hva du vil gjøre.»

Okei, så det var det første som traff hjernen hans når han våknet.

«Tenker du på muntlig veiledning gjennom akten, eller at du vet det på forhånd?»

«Gjerne veiledning.»

Han utfordrer meg. På en måte liker jeg det, det skaper glød og interesse, samtidig liker jeg hvor lett det er når han er bestemt og styrer det hele. Jeg er glad for at han er dominant, det tenner meg, at jeg kan ligge der, ta imot, nyte, vente på hva som skal skje. Det pirrer meg allerede.

Han virkelig tenner meg. Får meg til å tenke på nærhet, kos og nytelse med ham gang på gang. Jeg smyger kroppen min lett mot hans, lar leppene sveve forsiktig over den hårete store symmetriske brystkassen. Kysser ham ømt først på det ene brystet, deretter det andre. Han stryker meg over håret, videre nedover ryggen og rumpa. Han gjentar handlingen, stopper opp, holder rundt meg, det er det siste jeg husker før jeg sovner.

Kapittel 3

Skumringen letter, de første solstråler sniker seg inn gjennom vinduet. Det er morgen. Jeg gløtter bort på klokken, blunker forbløffende, to minutter til alarmen ringer. Jeg griper vekkerklokken, slår av varselet og spretter ut av sengen.

«Helt umenneskelig måten du står opp på. Det er ikke normalt å hoppe ut av sengen på den måten.»

Jeg sperrer øynene opp et sekund. Er han våken også? Hvor lenge?

«Hei», hvisker jeg, bøyer meg fram og gir ham et kyss på munnen.

«Hei du.» Stemmen hans er kvikk og livlig. «Mmmm, så godt det er å ligge her sammen med deg», fortsetter han og tar tak i meg, kysser meg på kinnet.

«Jeg må nesten gå nå, jobben kaller», hvisker jeg og prøver å dempe hvor skuffet jeg er over å måtte forlate ham.

«Skal ikke du på jobb?»

«Jo, da. Begynner litt senere siden jeg måtte på kontoret i går kveld.» Han virker fornøyd der han ligger, knoter seg fast til dyna som en meitemark og grynter.

«Det er jo fint for deg. Ser deg senere i dag da.»

Skulle ønske jeg kunne ligge her sammen med ham, en hel uke. Motvillig trekker jeg meg vekk, går mot døra, stanser, snur meg rundt og betrakter den halvnakne, vakre mannen en stund før jeg fortsetter: «Ja, du, nøkler henger i det lille metallskapet i gangen.»

«Å go’jenta, du tenker på alt», mumler han halvveis i søvnen. Jeg forlater rommet, tusler inn på badet, griper tak i den grå kjolen med draperinger i siden og trekker den på meg. Jeg vasker meg lett i ansiktet med lunkent vann, fører på svart eyeliner og mascara før jeg børster håret og setter det i en litt stram, men lav hestehale, pusser tennene og går mot gangen. Jeg napper til meg de svarte skolettene med høye hæler, planter beina oppi, griper tak i den beige Gucci-vesken med små vevde G-detaljer og klaff med G-emblemet, røsker med meg den kakigrønne cargojakken og strener ut døra så kjolen svinger seg rundt knærne. Med raske skritt tripper jeg mot bilen, åpner døra, setter meg inn, vrir om nøkkelen og musikken kommer på. I adore you, av Miley Cyrus klinger hjertelig i bilen, og jeg kjører frisk og opplagt av sted.

«God morgen, Eilin. Du stråler i dag!» Anne kikker opp på meg idet jeg kommer inn døra. Hun er iført en skiferblå kjole som fremhever den nydelige bleke huden hennes.

Jøss, hun har kommet tidlig i dag.

«Mornings. Jeg har sovet godt i natt, solen skinner og det er varmt. Hva mer kan man forlange tidlig morgen på vei til jobb?» Jeg retter på vesken over armen, og slenger med hestehalen.

«Du har så rett så rett.» Hennes stramme munn blir med et til et smil, og ansiktet hennes lyser opp. «Du har fått en hel del post her. Den kom sent i går. Tar du det med nå?» Hun stirrer i skjermen foran seg som om hun leter etter noe. «Ser ut til at rapporten skal leveres før lunsj. Rekker du det?» Hun slår en gang på tastaturet før hun ser opp, og rekker meg posten, et ark og en kopp kaffe.

«Det går fint. Takk skal du ha.» Fremdeles er kinnene hete, øynene er klare, jeg trekker leppene svakt oppover, og hun gløder tilbake før hun vender tilbake til arbeidet sitt. Jøss, så fornøyd har jeg ikke sett henne på lenge. Ikke siden jeg satte henne på plass under middagen med personalgruppen. Hva har skjedd?

Jeg tar trappen opp til mitt kontor, tripper gjennom den hvite korridoren med enkle tyktflytende, matt maling som er absorbert av de upreparerte kvadratiske lerretene, låser opp døra, slår på lyset, setter meg foran pc-en, skrur den på, tar en slurk kaffe og roter fram en banan fra vesken. Skrivebordet står i et hjørne av kontoret ved det rektangulære vinduet. Rommet er mellomstort, med eggehvit tapet, laminatgulv i sølvgrå eik, er enkelt utstyrt og gir et luftig, innbydende og smakfullt preg.

Jeg stirrer i skjermen, må lese gjennom all posten og få skrevet den rapporten. Jeg flytter blikket mot vinduet, ser ut mot den små-bølgete sjøen for et øyeblikk, før jeg vender oppmerksomheten mot pc-skjermen og begynner å jobbe.

Det er blitt lunsjtid, og jeg forlater kontoret for å sette meg på Hjørnet Café. Kafeen med sine lyse vegger, brunbeisede takbjelker, store, runde, cremeaktige, sveipende og lekre taklamper med lysspreder i glass, kaster lys både opp og ned og skaper en behagelig stemning. Disken er malt i dus og matt lindegrønt med benkeplate i eik, og gir et idyllisk inntrykk. Det dufter nypresset kaffe, krydder og nybakte hveteboller.

Jeg kjøper en Cæsarsalat og kaffe. Tar med meg et stort glass vann og setter meg i et hjørne med vindu. Kort tid etter stopper en person ved bordet hos meg.

«Kan jeg sette meg her?»

Stemmen er kjent. Jeg hever øyenbrynene og stråler idet jeg vender ansiktet opp og ser Leander.

«Ja, klart det!» Det kribler i hele kroppen av glede.

Han gir meg blussende øyne og et yndig smil. Jeg blir het, og huden rødere, nesten litt febervarm.

«Godt å se deg spise», sier han idet han setter seg ned.

Ordene hans bare preller av meg, er så glad for å se ham, ingen lyd kan formidle det jeg føler. Alt jeg greier å gjøre er å bare se på han.

«Jeg har savnet deg», fortsetter han.

Savnet meg? Siden i morges? Hva mener han nå?

«Jeg spiste en banan til frokost på jobb. Kan vi droppe alt dette med mat og meg? Jeg blir så lei.» Jeg fester øynene mine på ham, for å understreke at jeg virkelig mener det jeg sier. Alltid har det blitt bemerket mitt forhold til mat. Selv om jeg spiser lite, betyr ikke det at jeg ikke er glad i mat, jeg bare klarer ikke spise så mye om gangen. Jeg spiser for å ikke sulte, ikke for å gjøre andre glad!

«Jada, det er ikke meningen at du skal føle det sånn. Vi snakker om noe annet.»

Han tar tak iarmen min, øynene er store, men brennende, stryker meg lett over hånden med tommelen. Det kribler. Det leker et smil om munnen min, øynene glimter. De blågrå varme øynene hans skinner, ulmer av lidenskap, og jeg forstår at han vet hva jeg tenker.

«Kjenner på det jeg også», hvisker han og blunker til meg. «Har tenkt på deg helt siden du dro i dag morges.»

Jeg blir helt rød i kinnene, og hendene mine skjelver når jeg strekker dem fram for å røre ved fingrene hans. Kjærtegnene blir modigere når jeg trekker pusten dypt inn, med kjærlig og myk stemme sier jeg:

«Hva tenkte du på da?»

«Det vet du.»

«Hva vet jeg?» svarer jeg hest.

«Må du alltid svare med et spørsmål?» Han ser skarpt på meg, sukker litt oppgitt, bøyer seg over det avlange eikebordet, og hvisker: «Jeg har lyst på deg. Akkurat nå tenker jeg på bare kos med deg. Lyst til å kline og gjøre deg våt, lenge.»

Han synker tilbake på stolen som er trukket med skinn i burgunder, og øynene hans blir smale. Så deilig å høre han si dette. Kroppen min våkner til liv, og det pulserer svakt i underlivet.

«Du gjør meg helt gal, og som du tenner meg», hvisker jeg med et smil om munnen og nipper til kaffen.

Øynene hans stråler som krystaller, og det pirrer meg enda mer. Med den ene foten tar jeg av meg skoletten på det andre beinet, lar foten min finne veien mellom lårene hans og trykker svakt mot underlivet hans.

Han lukker øynene et par sekunder, munnen hans går fra lukket til et stort glis. Han tar tak i foten min med hånden sin og trykker den igjen mot underlivet sitt, viker ikke øynene fra ansiktet mitt et sekund. Jeg fukter leppene litt før jeg biter meg svakt i underleppen, masserer han lett med foten utenpå buksen samtidig som han stryker meg på beinet. Som jeg har lyst på ham nå. Jeg er våt allerede.

Et raskt overblikk rundt i kafeen gjør at jeg går for å tirre ham enda mer. De andre gjestene er opptatt med sitt og er jeg diskret nok, oppdager de meg ikke. Jeg knepper opp kjolen i kragen slik at den sorte bh-en kommer til syne. Forsiktig bøyer jeg meg litt fram og huden min blir mer synlig. Jeg fører en finger inn mellom leppene mine og suger lett på den, før jeg åpner munnen litt og leker med tungen på tuppen av fingeren. Alt tyder på at han liker det jeg gjør. Øynene hans er smale og slørete. Langsomt trekker jeg fingeren ut, fører hånden langs siden på halsen, videre nedover til brystet før jeg omslutter det og tar et lett grep. Bulen hans vokser, den er kraftig og banker hardt. Jeg trykker foten lett mot den utenpå buksen, han svarer med å vippe underlivet mot foten min.

«Liker du det du ser, kjekken?»

«Jeg er våt i bokseren», hvisker han, vipper hodet til siden, limer de smale, glødende gråblå fast til meg og gliser lurt.

«En kjapp en på wc?» Jeg blunker med øyet.

Det blir stille en kort stund.

«Var det et ja, eller et nei?»

Jeg krøller foten rundt kjønnet hans, som er en blanding av stål og fløyel. Han nikker fornøyd.

Jeg pakker sammen salaten min og legger den i vesken. Reiser meg opp og går sammen med Leander. Han klemmer hånden min idet vi nærmer oss døra til toalettene og stopper opp. Blikket hans fester seg til meg, øynene lyser. Han gliser skjevt, åpner døra inn til herretoalettet, vi går raskt inn og låser.

Jeg dytter han mot den hvite, blekemurveggen, lener meg mot ham og kysser ham. Armene hans fester et godt grep på hver side av hoften min før han trykker meg inntil seg. Jeg løsner på beltet hans, åpner knappene på buksen og lar hånden hvile utenpå bokseren, den deilige bulen slår i håndflaten min. Fremdeles kysser vi, lange dype kyss som får meg til å snurre som en karusell. Han lener seg ned mot meg, kysser meg på halsen og videre ned mot skulderpartiet, vipper av meg kjolen så den henger ved hoften, fortsetter å kysse meg på halsen før han kysser meg mellom brystene.

Jeg lukker øynene og griper tak i hodet hans. Så deilig han gjør det. Tenk at vi skal gjøre det på et offentlig toalett. Blodet mitt fosser kraftigere gjennom årene, på nippet til svimmelhet, samtidig så vidunderlig. Forsiktig trykker jeg på hodet hans, automatisk flytter han seg ned, setter seg på huk, lar tungen boltre seg nedover mot navlen og roterer rundt før han heiser kjolen opp og over hodet, og lar den falle på det mørke gulvet. Han legger munnen sin på utsiden av trusen, den varme pusten hans får meg til å stønne.

Han drar trusen til siden og den myke, febrilske og våte tungen hans leker over den oppsvulmede knoppen, videre langs den fuktige sprekken, slikker opp og ned, opp og ned. De ertende strøkene kjennes som tortur, og jeg gir fra meg et lengselsfull klynk. Jeg skjelver i beina idet han fører tungen inn i åpningen, som nå er så våt, og presser meg mot seg med begge armene på hver side av hoftene mine.

«Ta meg nå!» hvisker jeg.

Jeg vet ikke helt hvordan, men med et grep står jeg inntil den kalde veggen med ansiktet. Beina er skilt fra hverandre, han har grep om brystene mine og den er langt inn i meg. Jeg snapper etter luft idet jeg flytter armene mine over hodet, lent mot veggen. Han kysser meg ømt i nakken samtidig som han støter meg med rask rytme, det dirrer i hele meg. Hvordan i all verden får han det til, å pirre meg sånn hver eneste gang? Han forfører meg, på en leken og lystig måte, jeg virkelig elsker det! Et svakt lite brøl og han kommer, blir hengende over meg og den varme sæden hans renner nedover låret mitt. Han ler lavt, trekker seg ut av meg, henter papir og tørker meg. Vi kler raskt på oss og fniser underveis. Han åpner døra og ser ut, vinker til meg om at det er klart. Hastig går vi ut. Munnvikene krøller seg til et fornøyd smil, og det er vanskelig å holde latteren tilbake. Hånd i hånd strener vi kvikt ut av kafeen. Ved døra bøyer han seg ned mot meg, gir meg et kyss på kinnet.

«Takk for lunsjen, den var veldig god», sier han, gliser lurt, og sjekker raskt mobilen.

«Takk selv», svarer jeg, og jobber med å holde meg alvorlig. Kroppen min skjelver fremdeles av etterdønninger, kinnene er hektiske og det prikker i huden. «Ser deg senere i dag?»

«Det gjør du nok. Vi snakkes.»

Lystig vinker jeg til ham, snur meg og vi går hver vår vei.

Anne titter rart på meg når jeg kommer trippende tilbake. Pulsen stiger svakt og kinnene blir glødende. Jeg smiler til henne idet jeg går forbi, iler opp trappen, gjennom korridoren, strener inn på kontoret, tar fram salaten fra vesken, slenger den på bordet, og blir nødt til å sette meg i stolen for å gjenvinne fatning. Deretter brister jeg ut i latter, lar hodet hvile i armene og forsøker å konsentrere meg. Er det mulig! Vi hadde sex på et offentlig toalett! Jeg må fortsette å jobbe! Jeg bare ler, tårene triller.

Telefonen ringer, det er Elisabeth. Hvordan skal dette gå? Hvordan skal jeg få pratet uten at jeg ler?

«Eilin her.» Jeg ler stille.

«Hei. Hvordan går det med deg? Hva skjer da?»

«Det går fint», stemmen min er humørfylt.

«Hva er det med deg, jeg hører det er noe!» Stemmen hennes er både nysgjerrig og lattermild.

Jeg rister av latter, men samler meg raskt.

«Beklager, det er ikke meningen å være sånn.»

«Fortell heller hva det er!»

«Lunsjen ble visst litt annerledes enn forventet.» Jeg ler litt igjen. «Det frister veldig til gjentakelse i alle fall», legger jeg til, «jeg ble litt forsinket, og Anne kikket rart på meg idet jeg kom tilbake.»

«Men hva gjorde du i lunsjen?»

«Knullet», skviser jeg fram og humrer.

Elisabeth braser ut i latter. «Fortell da vel!»

Jeg anstrenger meg for ikke å le, får satt meg tilbake i stolen, og begynner å fortelle helt fra starten.

Elisabeth er stille og lytter intenst.

«Fy fader! Jeg må nok lunsje med Tom framover, hører jeg.» Hun sukker tungt.

«Ja, gjør det. Han vil garantert sette pris på det», fniser jeg.

«Så bra at Leander kom hjem i går, skal dere flytte sammen nå?»

Flytte sammen? Ikke i mine villeste fantasier har jeg tenk på det. Har Leander tenkt tanken? Jeg holder pusten litt. Det er som om den brutale virkeligheten slår meg i hodet.

«Vi har ikke snakket om det.» Stemmen min er forsiktig, «Men vi er enige om at vi ikke skal ha avtaler som tidligere, sånn at jeg, vi, kan ha kontakt med hverandre.»

«ENDELIG!» roper hun ut. «Det var deg som tok opp det, tenker jeg.» Hun har en balansert og glad røst.

«Ja, det var meg, vi må finne andre løsninger. Også med tanke på at det blir endringer i stillingen hans framover. Han får flere reisedager.» Jeg forsøker ikke å uttrykke min skuffelse over at han blir borte så mye.

«Det var dumt. Det var derfor jeg valgte å finne meg en annen jobb. Det kan virke som at han har steget i gradene, Eilin. Det er bare de som får flere reisedager i den jobben der.»

Hva er det hun sier? Det har han ikke sagt noe om til meg.

«Så du tenker at han har fått en lederrolle?»

«Har han ikke sagt det til deg?»

«Nei.» Jeg stopper et sekund, snapper etter pusten.

«Han var innom jobben i går kveld og begynte senere i dag», fortsetter jeg.

«Eilin, han har fått en annen stilling. Han er avdelingsleder for Juhell.» Elisabeth ler lavt. «Ta det opp med ham.»

«Skal gjøre det, ser ham senere i kveld.»

«Hvorfor har han ikke sagt det til deg?»

«Det vet jeg jo ikke. Kan være flere årsaker til det.»

Jeg krymper meg, forestiller meg at jeg gjør heltemodige ting så lenge jeg sitter i stolen. Likevel vet jeg at det faktiske forhold er annerledes.

«Eilin altså, du er bare så tålmodig med alt.» Stemmen hennes er myk som bomull.

«Ikke alt. Men jeg tror at det er en mening med allting man gjør og sier.»

«Jeg må fortsette å jobbe. Glad for at du har det bra, Eilin. Finne en dag å lunsje igjen?»

Jeg ler høyt. Bilder popper opp i skallen, tilbake på herre-toalettet sammen med Leander, hvor han kaster seg over den glødende kroppen min, pikken hans som glir inn og ut av den våte varme åpningen min.

«Spiser gjerne sammen med deg. Den saftige delen kan jo bli interessant», hikster jeg.

«Ja, ikke sant», knegger hun. «Fortsatt fin dag til deg, så plinges vi igjen.»

«Fin dag til deg også. Vi plinges.»

Samtalen avsluttes. Jeg rister på hodet, heldigvis ble rapporten sendt før lunsj, nå er det bare noen små ting igjen. Jeg sjekker e-mailer og sender svar der det haster.

Det banker på hos meg. Det er Anne.

«Em, kaffe, Eilin? Vi andre tenkte å ta en rask kaffe sammen nede på personalrommet nå før vi låser og går hjem.»

«Vi?» Jeg ser spørrende på henne.

«Em, ja, alle fra avdelingen, kommer du?»

Av en eller annen merkelig grunn, som jeg ikke ønsker å tenke for mye på akkurat nå, senker jeg skuldrene.

«Selvfølgelig vil jeg det. La meg avslutte her og låse kontoret, så møter jeg.»

«Fint. Da sier jeg ifra til de andre.»

Anne forsvinner ut i gangene. Jeg avslutter og slår av pc-en. På vei ned, tar jeg turen innom toalettet. Det dunkle lyset fra lampen på speilet gjør at minner fra tidligere på dagen popper opp som en film, og jeg ler lavt.

Idet jeg kommer ned i resepsjonen, hører jeg navnet mitt. «Eilin, vi sitter her inne.»

Jeg runder hjørnet i resepsjonen med sin sortbuede skranke, kontorrom med store glassvegger, og ser en dame jeg ikke har sett før stå og smile til meg. Det må være hun nye, som Søren sendte mail om like før ferien, som skulle jobbe med klargjøring for forsendelser. Hva var det hun het igjen? Desirè. Jeg har ikke fått snakket med henne enda, til tross for at hun begynte i dag, og jeg vet ikke så mye om henne, bare at Søren har formidlet at hun hadde erfaringer som ville passe inn i bedriften. Hun har i alle fall valgt riktig habitt. Svart drakt og en skinnende hvit skjorte, en sikker vinner.

Når jeg kommer opp på siden hennes og er i ferd med å strekke fram hånden for å håndhilse, griper hun tak i armen min. Jeg stopper og ser rett på henne.

«Hva er det du har som jeg ikke har?» hvisker hun, de brune øynene hennes er blandet av fryd og irritasjon.

Milde måne, hva med å si hei? «Hva mener du?» plumper det ut av meg i ren forfjamselse og glemmer rent å ønske henne velkommen slik en avdelingsleder bør gjøre.

«Jeg?» Hun ler lavt, det er en slags usikkerhet men avskyelig klang over latteren. «Det vil du forstå før eller senere.»

Hun slipper armen min og går før meg inn til de andre. Hva mener hun med det? Hvor i all verden kommer dette fra? Hva er det jeg skal forstå? Forsiktig setter jeg meg ned sammen med de andre, forsøker å finne ut av hva som skjedde nettopp. Var det en indirekte trussel? Eller var det betydning av noe helt annet?

«Her, Eilin.» Anne gir meg en varm kopp kaffe.

«Tusen takk», mumler jeg, fremdeles litt forfjamset etter hendelsen.

Anne er hyggelig, lett å kommunisere med og omgjengelig, men at hun til stadighet går inn i en slags offerrolle, samtidig som hun sutrer og klager over ting, irriterer meg grenseløst. Jeg himler svakt med øynene. Hun må skaffe seg en annen hobby!

«Det var fint at du kunne komme», kremter Anne. «Vi startet med dette da du var på ferie. Samles over en kaffe før vi går hjem.»

«Det var lurt tenkt. Fin måte å avrunde dagen på.» De smale øynene mine blinker som nypusset sølv. «Lov meg å få høre hvordan evalueringen på denne ordningen blir.»

«Det skal vi gjøre i slutten av neste måned.» Stemmen til Anne er lav og myk, det virker nesten som om hun er redd for å prate med meg. «Vi kunne tenke oss at du også kunne ta del.»

Jeg ser vennlig på Anne. «Det er ikke sikkert jeg kan det hver dag. Men vil forsøke så godt det går å følge opp dette.»

«Em, ja, eh, det er klart. Men så fint da!»

Anne smiler, og øynene hennes lyser opp. Jeg kjenner en arm rundt meg. Leander! Han kysser meg forsiktig på hodet.

«Hei, kjære», mumler han.

Jeg blir avslappet, varmen stråler rundt i kroppen min som en glødende lyspære, og jeg flyter på skyer. Gleden av at han viser seg sammen med meg gjør meg oppglødd. Han titter ned på meg og fester de skarpe, men myke, gråblå på meg. Han er virkelig kjekk den mannen! Han har andre klær på seg nå enn da jeg så ham tidligere i dag, et par tøffe jeans, en blå skjorte med åpne knapper øverst. Det mørkeblonde håret er moteriktig kortklippet, brynene er mørke over de gråblå øynene, høye kinnbein og meislet, sensuelle lepper. Jeg ser rett på brystkassen hans. Så deilig! Vet han at det tirrer meg? Han ser helt fortreffelig ut.

«Anne, dette er Leander», mumler jeg svakt. «Leander, Anne.»

«Hei. Jeg er kjæresten», sier Leander med et lurt blikk idet han håndhilser på Anne.

Jeg ser bort på Anne, den kjekke mannen har tydeligvis gitt henne hakeslepp. Stoltheten strømmer gjennom meg. Instinktivt stryker jeg ham kjærlig over hånden, mens Anne uten tvil gjør store øyne og får røde kinn.

«Jeg jobber i resepsjonen», stammer Anne fram. «Jeg visste ikke Eilin hadde kjæreste?»

«Så vidt jeg vet, er ikke det noe som angår alle.» Stemmen hans er både varm og ertende.

Dette er akkurat hva Anne ikke takler, å bli avfeid slik. En gledesrus flyter gjennom meg og gjør meg livlig.

«Vil du ha en kaffe?» hvisker Anne fort til Leander.

Jeg ser meg rundt, og blir oppmerksom på at alle sammen glor på Leander. Jøss, hvilken effekt han har på damer! Dette er noe jeg bare må leve med, det beste er at han er min. Jeg er henrykt av tanken. Jepp, han er MIN.

«Vi har planer», sier Leander, gløtter på meg idet han strekker ut hånden, og jeg griper den. «Kanskje en annen gang», fortsetter han med en fortryllende stemme, hes og lokkende.

Jeg reiser meg opp og stiller meg inntil Leander. Armen hans omkranser meg med et fast grep om midjen. Jeg plasserer armen min på hoften hans. Kjemper mot den sterke trangen til å ta ham på baken, lene meg mot ham og stryke leppene mine mot hans.

«Ses i morgen, folkens. Tusen takk for at jeg fikk være her sammen med dere», sier jeg tilfreds og slår følge med Leander ut døra. Ved bilen stopper han opp, snur seg mot meg, trykker meg godt inntil seg og gir meg et langt kyss på munnen.

«Ser deg etterpå, hos deg.» Han gliser skjevt. «Jeg skal bare gjøre et ærend først, så kommer jeg etter, ok?»

Jeg er helt paralysert av hans sjarm. Eilin, våkne! Du må svare ham. Hallo!

«Det er greit», bekrefter jeg, kysser han på kinnet, snur på hælen og setter meg i bilen. Han blunker til meg idet han kjører forbi. Komplett lammet av det som skjedde på personalrommet, smiler og vinker jeg tilbake som om alt går i sakte film. Han kan virkelig overraske meg om han vil. Jeg starter bilen med et brøl og kjører hjemover.

Then he started to think about Michelle. What would she be doing now? Was she thinking about him?He pulled open his nightstand drawer where the small container with the forget-me-not seeds lay in the left corner, all the way in the back. He felt how much he missed her. In twenty-three years they would be planting the very last seed together back home in Boulder. Twenty-three years. It seemed like an entire lifetime.