HEDVIG
MONTGOMERY

Syv enkle steg

for å lykkes med oppdragelsen

0–2 ÅR

Miraklenes tid

©Pilar Forlag AS, 2018

Forfattere:

Hedvig Montgomery

Eivind Sæther

Redaktører:

Jonas Forsang

Martin Blekkerud

Layout, illustrasjoner, grafisk design og omslag:

Hanne Løvdal/Lovedales Studio

Coverillustrasjon:

Hanne Løvdal

EPUB produsert av:

Type-it AS, Trondheim

Utgitt av:

Pilar Forlag AS

www.pilarforlag.no

Alle henvendelser om rettigheter til denne boka stilles til Pilar Forlag AS.

ISBN: 978-82-93516-26-2

Det må ikke kopieres fra denne boka i strid med åndsverkloven eller avtale om kopiering inngått med KOPINOR, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk. Kopiering i strid med lov eller avtale kan medføre erstatningsansvar og inndragning, og kan straffes med bøter eller fengsel.

BARNET TRENGER DEG

En dag er det bare der. Barnet ditt. Det ligger helt hjelpeløst og nakent, det puster, det gråter, det sover. Fingre og tær, en ferdig, liten skapning. Et menneske i verden. Og alt det har, er deg.

Så hva nå?

Dette er en av fem bøker i serien Foreldremagi. I den første boken, som er en slags grunnbok, går jeg gjennom de syv stegene du trenger for å bli akkurat den forelderen du ønsker å være. Jeg forsøker å vise vei til det å få fornøyde barn som har det godt med seg selv og sine omgivelser. Denne boken har jeg skrevet spesielt for deg som har barn i alderen 0–2 år. I bøkene som følger, tar jeg for meg de forskjellige periodene av barndommen, opp gjennom barneskoletid og tenår, gjennom alt dette som venter dere. Alle lyse og alle mørke dager. Barneoppdragelse er ikke én ting – den må være skreddersydd for det utviklingstrinnet barnet er på. De aldersinndelte bøkene skal vise deg hva som er viktig der du står med barnet ditt akkurat nå. Hvert steg på veien mot det å bli voksen har sine helt egne utfordringer og gleder, og hele veien er du nødt til virkelig å se barnet ditt der han eller hun er.

I denne boken skal jeg fortelle deg hvordan du møter barnet de første 24 månedene av livet. I den første delen vil jeg vise hvordan de syv stegene er viktige for det lille barnet ditt, og jeg skal hjelpe deg å unngå de vanligste foreldrefeilene. Hva er det viktigste du gir et spedbarn, hvordan skal du tenke om 1-åringens følelser og hvorfor trenger du ikke være så opptatt av å sette grenser for 2-åringen? Det er skummelt å bli forelder. Rørende og stort og alt det der, ja visst, men skummelt også. Nå begynner arbeidet med å sørge for at den lille skapningen foran deg en dag kan flytte ut hjemmefra og finne et godt liv ute i verden. Nå skal du finne en rytme i alt dette, du skal skape en familie der dere kan trives sammen, et sted der barnet ditt føler seg sett og lærer at det alltid kan komme om det trenger det, et hjem.

I den andre halvdelen av boken forsøker jeg å svare på spørsmålene alle ferske foreldre stiller; hvordan bør du tenke om barnets søvn, om lek og mating og språk? Og ikke minst, hva trenger den lille å lære av deg, og hva skal du ikke bekymre deg for?

Men viktigst av alt – og helt fra starten av: Jeg vil hjelpe deg å skape båndet mellom deg og barnet.

Det er nå du bygger den tryggheten og selvtilliten barnet ditt skal ta med seg gjennom alle livets utfordringer; gjennom netter med sykdom og dager fulle av såpebobler og latter. Gjennom alt som kommer av seire og fall – gjennom de første skrittene, den første vaklende sykkelturen. Gjennom alt.

Det er nå det begynner.

De to første årene av livet er virkelig magiske. Jeg finner ingen bedre ord for den utrolige reisen det er å gå fra å ha en hjelpeløs liten baby på gulvet til et barn som går ved siden av deg og prater. Fra å ikke klare noe, til å ville klare alt.

To år er en evighet, et helt eget univers.

Du kommer til å være fortvilet, og du kommer innimellom til å være redd. Det vil komme dager der du tviler på om du gjør det rette, og det vil komme dager der du kjenner en lykke du ikke visste fantes.

I den lille bokhyllen på kontoret mitt, under de store vinduene som jeg snart må huske å vaske, står det fullt av fagbøker. De eldste begynner å bli slitt i kantene, forteller at jeg har hatt denne jobben en god stund.

Når jeg sitter her nå, kan jeg tenke at det egentlig er det samme jeg har fortalt foreldre i alle disse årene: Barnet ditt trenger deg.

Livet kommer til å kaste rundt på deg og dere, sånn er det. Den perfekte forelder finnes ikke, men barnet trenger deg. Det lille barnet er fullstendig avhengig av deg, og trenger deg helt nære, ansikt til ansikt, det trenger varmen din, maten din, å kjenne huden din. Barnet ditt trenger ikke at du gjør alt etter boken, at du kjøper de mest fancy bleiene eller den mest økologiske maten. Han eller hun trenger ikke at du skammer deg fordi du føler du ikke lykkes helt foreldrerollen, barnet trenger ikke at du tar fine bilder av det, eller at omgivelsene synes du ser en ut som en perfekt mamma eller pappa.

Men det trenger deg.

Med alle dine feil og mangler, i all din utilstrekkelighet. Du er og blir det viktigste mennesket i livet deres. Barnet ditt trenger at du gjør så godt du kan. Og at du, de gangene du bommer, prøver å gjøre det godt igjen.

Det lille mennesket foran deg, de ti fingrene og de ti tærne, de milde gurglende lydene fra sengen, de åpne øynene, smilet som snart tegner seg; dette er starten på den viktigste jobben du noensinne kommer til å ha.

Det som venter deg, ved siden av alle bleieskiftene og all gråten, ved siden av søvnmangel og stadig nye bekymringer, er egentlig en lang rekke av små underverker.

Det er bare å glede seg: Du er på vei inn i miraklenes tid.

DET ER ALLTID PLASS

Det finnes barn som er planlagte og barn som kommer som store overraskelser. Det finnes barn som er så etterlengtede at det ligger årevis med håp og skuffelser og venting bak dem. Andre barn begynner å ta form inne i mors mage, og kanskje tenker foreldrene i det stille: «Er dette så lurt?». Det finnes så mange historier bak et liv som blir til, men til slutt, om det blir sånn, så kommer barnet uansett.

Uansett hva utgangspunktet ditt måtte være; når barnet kommer, er det alltid plass. Det er alltid fint med et barn. Det er alltid bra. En fødsel nuller ut tvil og bekymring. Jeg vet hva jeg snakker om, hva det vil si å ha kvaler og hva det gjør med deg når barnet blir et faktum, en størrelse i verden, en kjærlighet.

Det er alltid plass.

Så gjenstår det å gjøre alt du kan for å bruke kjærligheten som kommer, plassen som åpner seg.

DEN FØRSTE TIDEN

Det er merkelig hvordan jeg liksom husker alt. Det har gått et kvart århundre siden jeg fikk min første gutt, men fortsatt er det som om alle detaljer fra den dagen står klart for meg. Oslo hadde en av disse første kalde morgenene som kommer hver oktober, de dagene det ikke er noen vei tilbake. Jeg husker plastkantlistene på rommet der jeg lå, jeg husker lukten av nyvasket gulv og sterile sykehuslakener, og jeg husker den merkelige stillheten etter en fødsel, lydene fra gangen der andre barn kom til verden inne på de forskjellige rommene. Et kor av nye mennesker. Alt dette håpet.

Jeg så ned på den nyfødte gutten min og syntes det var rart hvor i orden han var. De små neglene der de skulle være, øynene som sakte vennet seg til lyset, de tynne leppene som smattet i luften. Det høres kanskje rart ut, men han var et eget menneske. Ikke meg, bare seg selv. En velkommen fremmed. Jeg lente meg tett inntil ham og hvisket: «Jeg skal beskytte deg mot alt.» Det høres kanskje litt svulstig ut nå i etterkant, men det var det eneste jeg klarte å si da.

Først en god stund senere skjønte jeg at det ikke var sant.

Vern om den nye gjengen

En fødsel er alltid et spørsmål om liv og død. Det er en råskap i det som nesten føles fremmed i vår teknologiske tid. Å gi liv er så nære du kommer naturen i deg. Du vil bære opplevelsen med deg gjennom livet uansett om du er kvinnen som føder, eller partneren som er del av det. Det øyeblikket blir en del av deg.

Og på den andre siden av smertene så åpner det seg noe nytt og ukjent. Du skal verne om denne nye, lille gjengen, dette som er dere. Den første tiden skal minst mulig forstyrre den lille enheten som nettopp har blitt laget. De første dagene tåler man lite. Alt blir skjørt – på en fin måte, men like fullt skjørt. Svigermors lille bemerkning, en småkritisk sykepleier, alt kan gå rett inn. Selv trodde jeg at jeg var klar for å løpe maraton rett etter fødsel – proppfull av endorfiner, men på dag tre var jeg ikke i stand til å gå på butikken, og brøt sammen hvis jeg måtte velge mellom to typer tomater i grønnsaksdisken. Overskuddet av østrogen tar slutt, og det vil ta tid før kroppen gjenvinner balansen. Det eneste som hjelper, er støtte, nærhet og ro.

En annen ting som gjerne underspilles i alt det fine ved en fødsel, er hvor krevende det er for kroppen, hvordan du fysisk kan føle deg fullstendig herjet med i lang tid etterpå.

Det går ikke an å føde pent, og for mange tar det lang tid å gro sammen. Brutaliteten i det forsvinner gjerne ut av historiene vi forteller, men det koster å sette et liv til verden. Det gjelder også for dem som tar keisersnitt. Det er vondt når magemuskler og vev skal repareres og du ikke er i stand til å løfte ditt eget barn – det finnes ingen enkel løsning.

DEL ØYEBLIKKET!

Tiden rett etter fødsel er et nært øyeblikk med deg og barnet, men det er også et øyeblikk det er fint å være sammen om. Føder du alene, bør du være klar over at det kan være en stund du kommer til å få lyst til å dele med noen. Da er ikke sosiale medier nok, du trenger noen å dele gleden med ansikt til ansikt.

Jeg har aldri møtt noen som forteller om en helt normal fødsel. Mange opplever det dramatisk, og jeg har flere ganger tenkt at det burde vært et opplegg for mødre der de kunne få snakke igjennom fødselen, få satt ord på det mest uvanlige du gjør i løpet av et liv. Det er sunt å forsøke å finne ordene for det du har vært igjennom, å skrive historien din, å finne en plass til den.

Sikkerheten

Å få en baby er også å få noe å miste. Ganske raskt kommer tankene rundt hva den lille trenger og hva han eller hun bør beskyttes mot. Sindige foreldre ser farer i hver eneste lego-bit, i enhver voksenperson som ser på barnet på feil måte, i uvaskede hender og skumle virus. Hver eneste hverdagslige transportetappe kan plutselig bli en verden av farer og hindringer. Klær som ikke er gode nok, feil stoff i sengetøyet, og matbiter som kan settes i halsen. Listen er uendelig. Dette er helt naturlig, det er sånn vi er laget: Du skal være litt redd.

Et spedbarn vet ikke at det bør sove på ryggen, og et barn på 6 måneder kan rulle av stellebordet. En på 8 måneder vil krabbe mot usikrede trapper, en ettåring kan plukke opp ting som ikke bør sette seg i halsen, og et barn som nærmer seg to, vil løpe lykkelig mot veien med ustøe skritt. Du må sørge for at den viktigste sikkerheten er på plass.

SIKKERHETEN DU MÅ FÅ PÅ PLASS

1. Sørg for at barnet sover på ryggen, i et rom som ikke er for kaldt eller for varmt.

2. Sikre trapper og vinduer.

3. Sikre at store møbler ikke kan velte over barnet.

4. Pass på at komfyrer og peiser er utilgjengelige for den lille. Sjekk røykvarslere.

5. Legg til rette for at stelling skjer uten at barnet kan rulle av stellebordet.

6. Vær forsiktig med kokende vann og varm mat når barnet er i nærheten.

7. Rist aldri barnet! Små barn er mye mer sårbare enn mange tror.

Mer kan du faktisk ikke gjøre. Det er umulig å sikre seg mot alle livets farer, og det er egentlig fint lite du kan gjøre helt feil med et barn.

Allikevel tipper frykt over i angst hos mange foreldre. Hvis du har installert trappegrind, men likevel er redd, da er du over i en grad av frykt som ikke er sunn. Blir du for redd, blir du utilgjengelig for barnet.

Det som skjer, er at du blokkerer din evne til å forstå og være nær barnet ditt. Da har du hendene fulle med egen frykt, du er ikke hos barnet, der du burde være.

Jeg tok feil den morgenen inne på sykehuset i Oslo, da jeg hvisket til sønnen min at jeg skulle beskytte ham mot alt. Det er ikke mulig. Du skal ikke beskytte barnet ditt fra alt, men du skal være den han eller hun alltid kan komme til.

Du skal være tryggheten.