Lotte-Marie goes Down Under

En Lotte-Marie roman - Norges morsomste bøker

Trude Helén Hole

Published by Feather Book Publishing, 2020.

© 2020 Feather Book Publishing

© Trude Helén Hole

ISBN: 978-82-93539-20-9

1. opplag 2020

––––––––

Materialet i denne publikasjonen er omfattet av åndsverklovens bestemmelser. Utnyttelse i strid med lov eller avtale kan medføre erstatningsansvar.

––––––––

Coverdesign: Feather Book Publishing

Forfatter: Trude Helén Hole

Feather Books Publishing

www.trudehelenhole.com

Trude Helén Hole

Sannheten om Lotte-Marie, Usensurert, 2006

Lotte-Marie goes to Hollywood, 2012

Lotte-Marie og Matchmorderen, 2018

Lotte-Marie goes Down Under 2020  

.....

––––––––

The Story 2013

SAS Julefly, 2013

Kjærlighet og Klasseskille, 2015

Når våren ikke kommer, 2016

På Druen, alt du trenger å vite om vin, 2017

Hvordan bli en bedre blogger, 2017

Afrodite, 2018 

Fra media

”Norges beste jenteforfatter.” Dagsavisen

”Bedre enn Bridget Jones.” Budstikka

”Sommerens strandanbefaling. Dristig stoff for damene.” BA

”Trude Helén Hole - fun, fearless female.” Cosmopolitan

”Trude Helén Hole - Norges første chicklit forfatter.” Aftenposten

”Trude Helen Hole - Prinsessen av humor.” Askeravisen

”Det er ingen blyg og rødmende ungpikeroman Hole har skrevet. Den spinner rundt hovedpersonens hemningsløse sexfantasier, og gjengir SMS-groviser av sykeste slag.” NTB

”Bøker til begjær. Trude Helén Hole er kvinnen bak den første norske boka innen chicklit-sjangeren. Sjangeren ble spådd en kort framtid av kritikerne, men de tok feil. De lette og underholdende historiene topper fortsatt salgslistene.” MAG

”Den humoristiske dagbokaktige jentelitteraturen har ikke stilnet hen. Nå får Bridget Jones en ny norsk ”søster”. Røffe Lotte-Marie.” Tønsbergs Blad

”Humor, selvironi og romantiske forviklinger er hovedingrediensene. Heltinnen er fremdeles ambisiøs, sexfiksert og på evig jakt etter den store kjærligheten. Men New York er byttet ut med Oslo.” Henne   

Kapittel 1

DET ER LØRDAG ETTERMIDDAG. Prideparaden har nettopp gått sin seiersgang gjennom Oslos gater og fortsatt er det et hav av folk hvor enn jeg snur meg. Jeg forventet egentlig å måtte forlate Lorry med uforrettet sak, nemlig å finne et ledig bord for to - men her er det heller glissent. Ganske overraskende, syntes jeg. Men folk forstår nok ikke hvor deilig det er å sitte i den svært så hyggelige og avkjølende, grønne lungen midt i byens beste område, og godt er det. Lorry er nemlig en egen sone, et eget bedagelig univers eller et fristende fristed - vel og merke for slike som meg og Lady og Landstrykeren. Med sine rødrutete og nokså romantiske plast-duker over skakke bord og humpete brostein, får jeg alltid en følelse av å tre inn i et annet land, en annen by - og muligens også i en annen tid. Kanskje Paris for 50 år siden? Jeg vet ikke. Lorry lar seg ikke så lett beskrive. Med den store, fargerike og rimelig små-harry plastikk-giraffen stående i giv akt like ved inngangen eller kanskje det er utgangen, jeg vet ikke det heller - jeg kommer vanligvis inn bakveien og stikker vanligvis ut samme vei; det er simpelthen en vane jeg har - så er Lorry rett og slett et sammensurium av energier. Og nettopp det faktum kan jeg like, for det er i bunn og grunn jeg også.

Vel, folk ser ikke ut til å forstå at Lorry er Oslo´s navle med skittent navlelo og det hele; det mest sjarmerende og til dels det mest klassiske utestedet i selveste Tigerstaden, og alt dette med en internasjonal og historisk touch - her går eksempelvis de flinke servitørene fortsatt i ærbødige sorte og hvite servitør-antrekk ala francé. Skjønner? Lorry er til tross for sin utpregede Down to Earth-style, rimelig elegant til å være norsk! Så nettopp derfor lurer jeg litt på følgende; – skjønner ikke folk at Lorry er best? Simply The Best! At det er her, og kun her - at det er ok at serveringen er litt treg i blant, eller ganske ofte egentlig. At det her, og kun her - at det finnes folk i alle farger og fasonger, fra alle yrkesgrupper og i alle aldre - og ikke minst slike som meg, Lotte-Marie fra det karrige nord. Produktsjefen som tok hele Oslo med storm før hun erobret Hollywood. Hun som enkelte forståsegpåere beskriver som vill, nådeløs, frekk og hemningsløs - og en smule pervers. Hun som for andre fremstår som den pertentlige og korrekte forretningskvinnen som jobber i vinbransjen og er super-selgeren med den gode nesen, og som verner om både tittel og viner med nebb og klør.   Jepp, dette er altså meg. Og «slike som meg» er forøvrig relativt udefinerbare. Det var nettopp det han sa til meg, fyren jeg møtte i baren sist gang jeg var her.

– Du é pinadø udefinerbar! Ja, han var fra Bergen. Jeg har det med å treffe bergensere og de treffer som regel også noe i meg. Neste gang jeg skal ha sex om ikke så alt for lenge, vil jeg gjerne at det skal være med en bergenser. De er så utadvendte, så uhøytidelige og avbalanserte, så morsomme og utrolig kule uten å være tilgjort. Ja, jeg innbiller meg at de er litt «out-going og morsom» i sengen også. Litt sånn;

– Åh, gosjamei, gikk ikke den litt feil nå? Men det kan selvsagt hende at jeg tar feil - det hender at jeg gjør nettopp det. Tar feil av ting. Det har blitt meg fortalt. Jeg merker det liksom ikke selv, og det er vel kanskje en av de få feilene jeg har. Dog, dette er ingenting å skryte av.

Vel, det var for cirka én måned siden at jeg møtte bergenseren her på Lorry, for jeg passer på å ikke gå her for ofte og det til tross for at Lorry er mitt stamsted. Jeg vil nemlig nødig ende ut som Barry Hole på det stedet han vanker på og som heter Benny´s. Hole er der titt og ofte, men gjør ikke stort annet enn å sitte på sin faste plass med halvliteren foran seg som han forøvrig ikke drikker av - og der sitter han og glor livstrøtt ut i lufta. Med det gjør han ikke så mye av seg, med andre ord har han blitt en del av inventaret. En del av Benny´s.

Jeg vil ikke bli en del av Lorry!

Der går grensen.

Det meste av inventaret på Lorry er over hundre år gammelt!

Benny´s restaurant eller hva det nå er, ble forøvrig født i Torggata 14, men flyttet til Waldemar Thranes gate i 1956, så det er ingen tvil om at Benny´s i likhet med Lorry har en historie å by på. Men Lorry har behersket tidens tann noe bedre, mener nå jeg. Ja, Lorry har kanskje brukt tidens tann til egen fordel i motsetning til Benny´s som bare er...

Brunt?

Vel, Oslo arbeidersamfunn etablerte seg i Torggata 14 i 1878, i kvartalet der Folkets hus nå befinner seg med utsikt til nåværende Arbeidersamfunnets plass. Det var en dame ved navn Elise Pettersen som startet kafédrift i bygget i 1912, for den gang var det ofte kvinner som drev med slike ting. Men selv om kaféen var et viktig møtested for arbeidere og de nyinnflyttede som brukte kaféen daglig, gikk driften rimelig dårlig. Arbeiderne hadde muligens ikke så god råd og pengene gikk nok til andre ting som epler, mel, ullsokker og skotøy. Men i 1925 ble lokalene rehabilitert og driftsformen lagt om. Hans Schrøder og Ringnes bryggeri skrev avtale med arbeidersamfunnet, og i 1926 så Benny´s restaurant dagens lys i det selvsamme bygget, men da med ølservering! Nevnte faktum er muligens uinteressant for ganske mange, men alt dette vet jeg fordi jeg er genuint opptatt av historie og gamle bygninger, spesielt de som har rommet liv og røre, og ikke minst bevegelse over tid. Jeg liker både fine, plettfrie historier; de jeg vet inneholder mye dritt under den glansfulle overflaten og de stinkende, bedritne historiene som ikke legger skjul på noe som helst fordi de er så tilgriset at alt bobler opp og synes på overflaten okke som. Hus er levende historier og jeg simpelthen elsker gamle hus og bygninger. Tenk om hus kunne snakke. Jeg er forøvrig preget av historiens tann selv, til tross for at jeg bare er 32 år - og har gjennom årene erfart at jeg liker litt stil og klasse, selv om andre sikkert ikke tror meg på det - jeg er jo tross alt nordfra. Vi skal liksom like fisk og pule i fjæra. De mener så, de som ikke kjenner noen nordfra. Når jeg eksempelvis forteller folk at jeg var jomfru til jeg fylte 22 år, tror folk jeg kødder. Og de har helt rett.

Jeg var 23.

––––––––

VEL, BENNY´S ER EN sliten ølhule, nesten som et gamlehjem hvor gamle mennesker holder liv i noe som for lengst er passé, som menneskene der. De har nådd trinnet før trinnet og står og vipper mot det å være og ikke være.

Det er ikke noe mer på neste trinn.

Ingenting!

Men Barry Hole vanker der som nevnt, og det er kanskje et trekkplaster. Barry Hole er tross alt Norges superhelt nummer én. Skjønt, det er nok bare når han er på jobb og løper fra kuler og krutt at det blir liv i leiren. Når han sitter der og glor ut i luften helt for seg selv innerst inne i den nedslitte restauranten, så blir det vel med det helt til han lusker slukøret hjem. Ja, jeg kjenner Hole meget godt. Han har sett meg nesten naken opp til flere ganger og vi har klint heftig, men ikke tatt den helt ut. Dog, jeg har sovet trygt og godt i hans armer og det er mer intimt enn sex, og ikke minst; vi har delt fortrolige historier med hverandre. Det er rimelig intimt. Hole har blant annet fortalt meg at han tidligere hadde den leie vanen å drikke for mye. Hans uslukkelige tørst på den brune dritten fikk fatale konsekvenser for både ham og andre, og ja, vi snakker om dødelige konsekvenser. Men dette var altså den gang da! Hole er ikke lenger en alkoholiker, men en avholdsmann, hvilket er bra. Dog, dette kan da sannelig diskuteres, for han drikker jo med meg. Vi drikker god vin sammen, så avholds og avholds...

Vel, også det tøffe yrket har preget både Hole og det lille privatlivet han har utenfor jobb, for Barry Hole er etterforsker eller detektiv. Jeg vet ikke helt hva han titulerer seg som, og fanger mordere. Det siste har jeg også gjort og det koster blod!

– Når en vier sitt liv til jobben må andre ting vike...

Jupp, det var nettopp dette han så glupt poengterte for meg sist gang vi møttes. En skulle nesten tro at han var filosof. Barry Hole som ruver over 190 centimeter på strømpelesten, har altså levd et meget hardt liv med mange dramatiske hendelser som alle har satt sine tydelige spor. Jeg tenker nå, her jeg sitter og tenker tilbake i tid - at Hole kan beskrives som en myk tøffing. Men akkurat dét råder det sikkert stor uenighet om.

– Det har vært mange søvnløse netter helt alene, fortalte han meg ganske så trøstesløst sist jeg var sammen med ham, hvilket var nettopp her på Lorry og to bord bortenfra det jeg har satt meg ved nå.

– Ingen kvinne. Ingen barn. Ingen hund. Det eneste jeg har er en sjef og et par typer jeg fortsatt kaller kompiser selv om det går år mellom hver gang de ringer, eller jeg ringer dem. Jepp, Holes livsbeskrivelse var rimelig melankolsk og ble fremført med et trett smil om munnen akkurat idet kelneren kom bort med en ny flaske rosévin til oss. Jeg angret i det samme at vi i det hele tatt hadde bestilt en ny flaske. Første gangen vi delte en flaske vin, eller rettere sagt to eller tre - jeg husker sannelig ikke, jeg sovnet jo i armene hans - var da vi bodde på The Thief. Eller rettere sagt jeg bodde på The Thief. Hole kom for å passe på meg. Ja, jeg var nemlig litt i farta etter å ha drukket vin en halv dag og hadde booket meg en luksus-suite til den nette sum av kr 27.000.- natta. I know! Slike fine overraskelser kommer gjerne når en minst venter det, som for eksempel i det øyeblikket en skal sjekke ut og betale for seg. Men Hole betalte vinflaskene vi drakk hele den kvelden. Dette var altså natten før vi fakket Matchmorderen eller Melkemannen, Vampyrgutten, Ulvemannen og Konglemannen. Kjært barn har mange navn sies det, og det gikk litt i surr for oss. Men Hole, jeg og ikke minst Varg Lærum fra Bergen - vi tok ham! Og nettopp dét gjorde vi på Lorry med eller uten s. Lorry´s. Jepp, det var nettopp her det skjedde for et par måneder siden, og det var jeg som var hjernen bak det hele; vi skulle lokke den klin gærne morderen i fellen ved å sette opp en «date» med meg! Den ekle, perverse morderen som dro hjem til nakne kvinner og pulte dem hardt bakfra før han drepte dem, var altså «daten» min den kvelden og jeg var åte eller byttet, osten i musefellen eller marken på kroken. Ja, jeg husker fortsatt dialogene våre på Match.no;

– Ja vel, skrev han til meg; – vil du at jeg skal stikke den inn i deg nå? Du kan stille deg på alle fire like innenfor døren din. La døren stå ulåst, så kommer jeg og tar deg hardt bakfra. Du skal være helt naken og du får ikke snu deg rundt og se på meg! Jeg trodde nesten ikke det jeg leste og måtte ta meg en stor slurk vin, for jeg drakk selvsagt vin - jeg driver jo med vinimport. Vin er hverdagslig for meg - ja, jeg er litt kontinental i stilen for å si det slik, og jeg husker godt hvordan jeg lot den simple vinen leke rundt i munnen min, mens jeg smattet på ordene hans.

– Vil du at jeg skal stikke den inn i deg nå? Jeg tenkte at Konglefyren ikke var riktig vel eller bevart - og dette tenkte jeg altså før jeg visste at fyren var en sprø morder. Jeg husker også at det som faktisk forundret meg mest ved det hele, var at kjærligheten var så totalt fraværende på Match.no. Jeg trodde nemlig at Match.no handlet om å finne romantikk og kjærlighet - den eneste rette. Men den gang ei - det skulle pules til døden skilte en ad. Dog, jeg må vel også innrømme at perversitetene trigget nysgjerrigheten min og det i den grad at jeg måtte spørre om han køddet eller ei. En vet jo aldri.

Han køddet ikke.

– Ja. Dette er ikke noe problem, svarte han da, – kvinner tenner på dette. Det er spenningen! De vil underkaste seg en vilt fremmed mann. Meg! Jeg drar hjem til dem, tar dem hardt bakfra og spruter inn i dem, og deretter går jeg. Så, hva sier du?

Jeg deletet ham med det samme. Deretter logget jeg inn på Ulven, en annen fyr på Match.no for å lese hva han hadde svart siden sist, og der stod følgende;

– Kan du være med på noe slikt, eller blir dette for rått for deg? Tipper du er litt for snill pike til dette - saken er den at min greie er at jeg tenner maks på å gå rett på sak. Vi kan gjerne prate lenge her inne, men jeg får utrolig kick av å pule en ukjent kvinne med en gang, uten noen form for vorspiel eller innledende tilnærming. Da er vi ekte urmann og urkvinne, og følger lystene helt ut. Slik jeg ser det møtes vi, jeg tar frem pikken, du suger meg først, og så puler jeg deg etterpå, lenge - til det har gått for deg mange ganger...

Jeg måtte lese det han skrev flere ganger mens vinen surklet rundt i munnen min, og tenkte deretter mitt, for Ulvemannen var jo akkurat som Konglemannen! Til slutt måtte jeg le høyt av det hele. Det var så platt! På Match.no skulle det pules! Punktum! Mens jeg, derimot, som lette etter ekte kjærlighet; den eviglange, dype og inderlige kjærligheten - stod på stedet hvil og blomstret med frimerkesamlingen min. Ja, det var nettopp slik jeg følte det.

– Ikke et eneste ord til hverandre, skrev Ulvemannen, – du setter deg ned foran meg uten et eneste ord, åpner munnen og begynner å suge. Og så puler jeg deg lenge etterpå. Si fra om du vil. Men vet du hva, nå må jeg logge av.

Jepp, jeg lo like høyt av melding nummer to, og deretter deletet jeg Ulvemannen også. Who needs this shit, tenkte jeg. Men latteren stilnet fort da Barry Hole dagen etter stod på døren min og sa de jaktet på en morder som lusket rundt på Match.no, og at morderen sannsynligvis var fyren jeg utleverte mine perverse seksuelle lyster til. Ja, faen heller, jeg skrev jo et og annet jeg også! Jeg ville selvsagt ikke være like kjedelig som vanlige normale mennesker. Jeg ville liksom fremstå som litt kul og freidig, litt sånn frivol på en måte. Skjønt, jeg er ikke helt sikker på hva det ordet betyr en gang. Latteren stilnet altså fort da jeg fikk høre at jeg hadde flørtet vilt og utleverte perverse lyster jeg ikke en gang har, til en kynisk og brutal morder som likte å sprute inn i ofrene sine bakfra før han kvelte dem sakte med en pute. Og for å sette kronen på verket bet ham dem i halsen, derav navnet Vampyrgutten og Matchmorderen, Melkemannen, Ulvemannen og Konglemannen. Igjen, kjært barn har mange navn.

Men jeg fakket ham!

Eller det vil si - vi!

Jeg og partnerne mine Hole og Varg Lærum, detektiven fra Bergen. Ja, han var ganske sexy han også. Vi tre utgjorde et rimelig kult team som fakket morderen takket være meg. Moi! Og dette skjedde altså her på Lorry, på stamstedet mitt - og planen var min! Det er mulig jeg har nevnt det før, jeg er rimelig senil når det passer seg, slik som nå. Det var også akkurat her at jeg var på «date» med Hole noen uker senere, mest fordi han maste slik. Jeg hadde nemlig etter episoden med Matchmorderen mistet lysten på alle med ut-over-tiss og funnet roen i meg selv. Jeg ville ikke ha mannfolk inn i livet mitt; hverken i hodet, i hjertet eller i underlivet mitt. Jeg var en manne-fri sone! Men jeg takket altså ja til å gå på date med Barry Hole fordi jeg likte ham veldig godt og hadde kanskje bitte litt lyst på sex med ham. Den store kjærligheten derimot, ønsket jeg ikke, kanskje mest fordi jeg hadde mistet troen på den. Men det hadde altså ikke Hole. Han fortalte meg at han hadde en storesøster som han elsket over alt på jord. Og så var det Ranveig og Ole! Ranveig var den mørke skjønnheten jeg antok var hans livs store kjærlighet, og sønnen hennes Ole ble liksom barnet han selv aldri fikk. Rosinen i pølsa. Mandelen i grøten. Fluen i drinken. Jepp! Menn som tar til seg andres barn... vel, det er ingenting som overgår det. Det er rett og slett rimelig sexy! Barry Holes historie bokstavelig talt oste av romantikk. Men Hole så ikke slik på det selv. Tvert om.

– Svarte olabukser, digre Dr. Martens-støvler og en grønn parkas på en litt for tynn kropp skriker jo ikke akkurat klasse, lo Hole høyt den gangen her på Lorry før han ble alvorlig og innesluttet igjen. Blikket hans forsvant liksom litt innover i skallen hans der han satt og snurret på vinglasset akkurat slik jeg hadde lært ham det en tid i forveien.

– Men hun så tydeligvis noe i meg, sa han deretter litt mutt, som om han ikke skjønte hva i himmelens navn det kunne være - og akkurat idet han sa akkurat det, lurte jeg på det samme.

– Når det er sagt, hun så kanskje ikke hvordan jeg egentlig er, for da hadde hun antageligvis stukket med halen mellom beina. Eller kanskje vi alle er like syke i hodene våre? Kanskje er det folk vi møter som avgjør hva vi viser frem. Hva tror du? Hole stilte det usedvanlig stupide og filosofiske spørsmålet etter at vi hadde tømt den andre flasken med rosévin fra Syd-Frankrike. Jeg skjønte ikke en gang hva han pratet om. Jeg ville egentlig bare se om møtet med Hole kunne frembringe muligheter for litt avansert sex. Jeg hadde tross alt levd 8 måneder i sølibat! Jeg ønsket ikke filosofere over andres filosofiske antagelser, men det skjønte tydeligvis ikke Hole. Han gnålte i vei om drap, om etterforskning og antagelser som er nettopp det - kun antagelser - og litt om Kong Alkohol og ikke minst Ranveig!

Ranveig! Ranveig! Ranveig!

Vel, er det noe som er en sikker «turn off» så er det når den du dater bare prater pjatt om det miserable livet sitt og ekser de tydeligvis ikke har kommet over! Ikke det, politietterforskeren Hole er jo tøff, jeg innrømmer det. Selv når han er molefonken. Han er en sånn passe egenrådig og macho fyr som liksom ikke har tid til kvinner, et faktum som på mystisk vis virker svært tiltrekkende for de fleste kvinner. Men dette var altså før Ranveig kom inn i livet hans. Med henne innså han at det var lov å ha et liv i tillegg til å løpe etter mordere. Jepp, det hadde med andre ord tatt ham et halvt liv å komme frem til denne meget glupe konklusjon, hvilket minnet meg på at jeg burde prøve det selv - få meg et liv utenfor jobben.

– Jobber en lenge nok lærer en seg å se de små nyansene i ethvert mord. Detaljer som skiller det ene fra det andre og gjør det unikt, forklarte Hole halvveis ned i den tredje flasken, og først da skjønte jeg hva han pratet om, for det er akkurat slik jeg tenker om vin! Hver vin har egne detaljer som skiller den ut fra resten av røkla! Jepp! Hole og jeg har nok en del ting tilfelles når det gjelder jobb og slikt, men han er ingen mann for meg. Han er alt for preget av fortiden og er med det litt for firkantet. Han har sine rutiner, sine faste rammer laget av stål, og utenfor der trives han ikke om han da ikke løper etter en kaldblodig gærning - for hvis så er tilfelle finnes det visstnok ingen grenser, da satser han både liv og lemmer og blir en ulv. En jeger! Når det gjelder privatlivet og spesielt kjærlighetslivet fikk jeg inntrykk av, så feiger han ut - blir en kylling. Unntaket er Ranveig som han bablet om nesten hele kvelden. Ja, jeg tror jeg vet mer om henne enn jeg vet om meg selv. Men jeg vet ikke hva fremtiden vil bringe de to turtelduene. Jeg sa bare at det kan være lurt å ta en skikkelig «time out» og finne seg selv igjen, før en begynner å date nye, eller ta en skikkelig alvorsprat med henne og rydde opp i skuffen før den eventuelt lukkes for godt, for da blir det lettere å gå videre, svarte jeg uten å vite så mye om hva jeg snakket om.

– Men hvordan vet du at du er klar til å elske igjen? Spurte han da. Jeg svarte uten å vite for mye om det, at det kan være hardt å komme seg etter et brudd, men at det en dag sikkert ikke føles like hardt lenger, og da er en sikkert rimelig klar. For meg tok det eksempelvis 34 minutter å komme over eksen - det vil si en rimelig svidd Grandiosa - og det av opplagte grunner. Han ikke bare hadde - han var en liten pikk!

– Du har fått deg en psykisk og følelsesmessig knekk, svarte jeg så profesjonelt og høytidelig som jeg bare klarte med en aldri så liten promille innabords. 1,27 muligens. Jeg håpet responsen min ble oppfattet som sexy ettersom det hele hørtes veldig klokt ut og at han med det ville få de dystre tankene sine over på noe annet enn kjipe Ranveig - nemlig kåte meg! Men nope, det hadde tydeligvis motsatt effekt. Hole stirret forventningsfullt på meg, som om jeg skulle løse alle hans verdensproblemer - spesielt de som innebar eksen. Så da måtte jeg jo fortsette, jeg er nordfra, jeg sitter ikke og piller meg i nesen når fisken biter.

– Å komme seg gjennom kjærlighetssorg hører med til det å leve og å elske - og når du først gjør det, står du sterkere enn noensinne. Og én dag vil du være i stand til å åpne hjertet ditt fullt og helt igjen for en ny kvinne! Jeg avsluttet den meget sensuelt fremførte replikken med å sniffe litt på vinen, først med det venstre neseboret og deretter med det høyre. Ja, jeg lot nesen danse lenge og forførende over glasset før jeg inntok en stor slurk rosé som jeg muntert lot leke rundt i munnen, selvsagt med påfølgende surklelyder. Deretter lot jeg vinen rulle nedover svelget og tenkte kanskje Hole ville ta hintet. Han gjorde ikke det.

– Men hvordan vet du at du er klar? Spurte Hole på ny ettersom han egentlig ikke fikk noe vettugt svar på spørsmålet sitt. Jeg måtte på det tidspunktet innrømme at jeg aldri selv har opplevd kjærlighetssorg, men for å samtidig underbygge min profesjonalitet på området, poengterte jeg som sant er at jeg har trøstet mang en venn og venninne, så jeg vet hvilke psykiske og fysiske reaksjoner som kan forekomme. Jeg vet eksempelvis at det er viktig å innse at de fysiske reaksjonene vi kjenner etter et brudd ikke er noe vi bare «innbiller» oss. Vi kan ikke lure følelsene våre - de er ekte. Og følelser påvirker både kropp og psyke - så om vi kjenner vi smerte, kvalme, uro og ubehag i kroppen etter et brudd, er dette sannsynligvis høyst reelt. Og nettopp dette fortalte jeg ham med stor innlevelse, nesten så jeg begynte å tro på det selv. For selv om jeg egentlig ikke hadde så veldig lyst å være hobbypsykolog for Hole, følte jeg at det var min plikt. Barry Hole hadde et umettelig behov for å snakke ut om den forsmådde kjærligheten og jeg lot meg bli ventilen hans ettersom jeg på det tidspunktet hadde konkludert med at det sannsynligvis ikke ville bli noe sex den kvelden. Jeg tenkte det var ok å kunne bidra med noe i det minste, vel og merke til den tredje flasken var tom. Ja, jeg innså etter alt det kjedelige pratet om Ranveig at jeg ikke lenger ville ha sex med ham, og det selv om han var ganske sexy og muligens et godt knull. Jeg vil nemlig ikke være noens trøste-dukke. Dessuten virket det ikke som om han hadde annet i tankene enn Ranveig, og det kan jeg jo for så vidt forstå, for tapet av et menneske som har vært en stor del av ens liv kan føles uoverkommelig. De blir et tomt hull i tiden som må fylles med noe annet. Jeg rensket halsen for gørr som kom ut av det blå, sikkert av kjedsomhet - og satte mine moderlige øyne i ham for muligens femte gang den kvelden.

– Hør her, Hole! Det er viktig å ikke se på følelsene som river i deg som en fiende, men heller som en del av deg, en slags healingsprosess. Og går du litt inn i det og føler litt på det å være alene, så kan det være at du finner ut at du liker å være for deg selv, at det ikke er så skummelt - at det faktisk er helt ok! Jeg formidlet ordene med lidelse i stemmen, mens jeg glodde uvilkårlig rundt meg for å se om det var noen andre spennende menn i sikte. Idet jeg lot øynene skue utover Lorry´s koselige uteplass og videre mot inngangen eller utgangen ved Giraffen - kom Dennis Storhøi gående inn sammen med to kjekke karer. Han oppdaget meg rimelig fort og lot øynene hvile på meg med et godt flir om munnen, ja, litt sånn kjekkasaktig uten å være for påtrengende kjekkas. Jeg lot blikket hvile stille og lett innbydende på ham, mens Hole stirret halvt filosofisk ned i det halvfulle eller halvtomme vinglasset. Det kommer litt an på hvordan en ser det.

– Det er ikke det at jeg ikke er alene, sa Hole ganske mutt i stemmen. Det var bare så vidt jeg hørte ham, kanskje fordi jeg ikke ville høre på ham lenger. Dennis Storhøi viste frem sine perfekte perlehvite tenner og sendte meg et skøyeraktig blikk som jeg raskt responderte på med et like artig blikk tilbake. Et litt sånn; – hallaien du, é det noe fart i trompeten? For jeg skulle så gjerne vært i orkesteret hans i stedet for å spille annenfiolin i Barry Holes begredelige, ensomme univers. Selv har jeg alltid digget å være alene. Det er så utrolig effektivt og befriende. Handlekraft, vilje, drømmer og mål kan nemlig fort forsvinne i et forhold fordi en lener seg for mye på konformiteten som oppstår når en er to. Been there, done that! Så jeg trives altså godt som singel og liker meg egentlig best sammen med likesinnede single mennesker. Men å sitte en hel kveld ute på byen og høre andre single menneskers lire fra seg sine ensomme lidelser? Urk! Når det er sagt, kjærlighet er ubeskrivelig vakkert. Alle ønsker vel å elske og bli elsket, hvilket også gjelder meg. Men vi må ikke la frykt for å være alene resultere i at vi er med noen utelukkende for å ikke være alene. Det er å svikte seg selv og den andre. Å føle seg ensom når en er i et forhold er betraktelig verre enn å være alene. Vi lever bare én gang! Om vi skal være i et forhold bør det derfor være bra på alle plan, og nettopp dette bør en være seg bevisst. De små varselsignalene en får underveis i et forhold bør en absolutt lytte til. Det gjorde ikke jeg når det gjaldt eksen min. Jeg overså dem glatt, så bare det jeg ville se og overhørte de små og nedlatende kommentarene han serverte for å holde meg nede og seg selv oppe. Jeg overså de små, barnslige krumspringene der jeg tenkte; – alvorlig talt, da mann. Hvor gammel er du, egentlig? 13 år? Jeg overså alle de gangene han snakket nedsettende om familien sin, om kollegaene og vennene sine. Overså alle gangene han skyldte på alle andre for sin egen utilstrekkelighet, et tegn som vitner om dårlig selvfølelse og manglende evne til å ta ansvar. Jeg overså alt sammen fordi jeg ikke ville se, men underbevisstheten visste! Og en dag kom vissheten til overflaten med en slik kraft at den nesten slo meg overende. Men like fullt som det kan ta tid å komme over et brudd, tar det tid å gå ut av et forhold. Ja, det tok meg et helt år fra den gangen jeg for første gang tenkte at forholdet ikke lenger var levedyktig, det var helt dødt - til han gjorde det slutt. Jepp, han kom meg i forkjøpet, den jævelen - og det selv om jeg hadde hatt et helt år på meg til å gjøre det slutt! Jeg husker jeg gikk inn i et stort vakuum som altså varte i hele 34 minutter til pizzaen tryglet om nåde i stekeovnen. Deretter var alt bra igjen og jeg var i storform, og et par dager etter bruddet med eksen møtte jeg Magne! Magne begynte på det tidspunktet som salgssjef i vinfirmaet hvor jeg altså er produktsjef, og en het romanse som varte i omtrentlig tre uker oppsto mellom oss og vinene våre. Jepp, det ble ikke noe annet enn en liten sommerflørt. Deretter dro jeg til California og ble værende hos Dick Settington i noen måneder. Dick er en verdenskjent vinprodusent som jeg møtte på samme tidspunkt som Magne og som jeg innledet et rimelig seriøst forhold med. Ja, det stod til og med om oss i VG. Det var nettopp slik Magne fikk vite om det, hvilket var litt ugreit ettersom han trodde vi var sammen på ordentlig. Vi var ikke det per min definisjon, og det er selvsagt den jeg forholder meg til. Det var også slik sjefen min Leif fikk vite om forholdet med Dick, samt venninnene mine og familien min nordpå. Bestemor holdt på å dåne. Hun trodde jeg var blitt verdensberømt. Litt sånn som Kardashians eller hva de nå heter. Vel, etter mitt rimelige seriøse forhold med Dick i California har jeg holdt meg langt unna menn, og det var først fem måneder etter den kjølige hjemkomsten til Norge at jeg omsider begynte å bli klar for nye impulser, også vedrørende mannfolk. Ja, jeg valgte å være alene de fem månedene fordi jeg mener det ikke er sunt å surre rundt og hoppe fra det ene forholdet til det andre uten å evaluere og finne tilbake til seg selv. Ekte lykke kommer nemlig innenfra når en står stødig på egne bein, og er ikke noe andre kan gi deg sånn uten videre. Jepp, det var nettopp dette jeg forsøkte å formidle Barry Hole den kvelden på Lorry.

– Men når vet en at en virkelig er klar for å treffe nye mennesker, altså kvinner, spurte Hole for tredje gang den kvelden, og det var da jeg kjente det rykke til i blindtarmen, så jeg flyttet blikket lett irritert fra en flørtende Storhøi og plantet dem rimelig irritert tilbake på Hole. Han trodde tydeligvis at jeg var sexolog, og det er jo forståelig etter den fiffige leksjonen jeg ga både ham og Varg Lærum den gangen vi fakket Matchmorderen og feiret med litt bobler på Lorry, eller det vil si - jeg feiret - for jeg hadde tenkt å bli litt full og ruset på livet ettersom jeg fortsatt var i live og ikke ble drept av den begredelige sex-pervoen. Og det var nettopp da, i et snev av lykkerus og totalt utmattelse at jeg fortalte dem et og annet om romantikk, kvinner og sex; om Match.no, om lyster, perversiteter og sadomasochisme. Jeg fortalte dem at det å gi fra seg kontrollen i sengen for en kvinne kan være et kjærkomment pustehull i en hektisk hverdag full av krav, logistikk og ansvar. Jeg sa at jeg innimellom ønsket å være med noen som kunne ta kommandoen - spesielt i sengen - slik at jeg kunne slippe å tenke og ta ansvar, og bare nyte! Og ja, til og med kanskje bli håndtert litt hardt om settingen var riktig, at det sikkert var derfor jeg ble litt fascinert av ordene morderen serverte og de ville lystene og stemningen som rådet på Match.no. Sex! Rå sex! Underkastelse! Men hverken Hole eller Lærum skjønte bæret. De bare stirret på meg med åpen munn. Jeg tror de siklet litt også - så jeg måtte drikke alle boblene selv. Etter den leksjonen forstår jeg jo godt at Hole tror jeg kan et og annet om sex og samliv. Men jeg kan ikke det. Det er mye jeg ikke kan. Jeg bare later som og det funker som regel.

Hole stirret forventningsfullt på meg for femte gang den kvelden, mens han rullet det nesten tomme vinglasset akkurat slik jeg lærte ham det på The Thief kvelden før vi fakket Matchmorderen. Jeg lot blikket mitt vike opp i luften en anelse til høyre for å finne på noe glupt å si. Det er en vane jeg har - blikket mitt flyter automatisk opp til høyre når jeg føler jeg må si noe smart noe, for spesielt smart er jeg ikke.

– Tja, hvordan vet en at en er klar? Ja, si det, svarte jeg, mens jeg dro litt på det for å fremstå noe filosofisk. Jeg tenkte for tredje gang at han kanskje ville bli litt opphisset av mitt filosofiske ego og flytte fokuset fra Ranveig og det havarerte samlivet med henne over på meg. Han gjorde ikke det.

– Du tenker nok ikke så mye på Ranveig og lengter ikke tilbake til henne. Tvert om, sa jeg en smule psykedelisk og ettertenksomt. Men jeg gjorde ikke det - jeg tenkte ikke i det hele tatt.

– Du synes kanskje det er deilig å være alene og leter ikke etter noen som kan fylle tomrommet etter henne. Du synes det er hyggelig å gå ut og treffe nye mennesker, slike som meg - og du bærer med deg gode energier der du ferdes. Ikke mørke og dystre, selvmedlidende, trege og kjipe energier... Skjønner? Hole svarte med å stirre tomt på meg, noe som fikk meg til å undres om han i det hele tatt hørte etter. Men han spurte, og da skulle han jaggu få svar, tenkte jeg. Så da fortsatte jeg like godt ettersom kysten var klar og han ikke sa et kvekk. Jeg er tross alt fra Nord-Norge. Vi venter ikke på at solen skal skinne, for å si det slik. Vi kan dø før det skjer - vi skinner selv. Hole derimot, så rimelig død ut der han satt og stirret tomt ut i luften etter svar, eller rettere sagt på meg som på det tidspunktet følte meg litt som luft der jeg satt like foran ham. Jeg kremtet høyt, ikke fordi jeg trengte det - men for å vekke ham litt, for nå ville jeg gjerne avslutte denne terapitimen. Jeg noterte i sideblikket at Dennis Storhøi fulgte med oss med blikket. Det gjorde meg litt yr, så jeg skiftet gir og fortsatte.

– Du ser fortid og tidligere forhold klart og tydelig og innser at det faktisk var bra at du og Ranveig gikk hver deres vei. Du har kanskje lært noe som jeg håper du tar med deg inn i ditt nye liv. Du føler deg følelsesmessig stabil, du fylles av håp og er villig til å gi nye mennesker en sjanse! Meg for eksempel. Du har jobbet aktivt med deg selv for å bli bedre og mer hel på alle plan. Du føler deg ydmyk, spent og mottakelig for det livet nå har å tilby deg, og ikke minst - du er tryggere på deg selv og vil være tydeligere i ditt neste forhold når du har funnet tilbake til deg selv og blitt en klokere mann. Du vet hvem du er og hva du vil også når det gjelder forhold. Du føler kanskje at livet smiler til deg og du smiler tilbake. Kjenner du igjen noe av dette, har du sannsynligvis åpnet opp for å møte ny kjærlighet og glede. Så lett og så ukomplisert er det faktisk, svarte jeg nokså kryptisk og litt stolt, for det hørtes nesten ut som om jeg visste hva jeg snakket om. Men jeg gjorde ikke det.

– Sånn, har du fått svar på spørsmålet ditt nå, tror du, spurte jeg ganske lattermildt, mens jeg veivet etter servitøren fordi jeg ville hjem. Å date gubber som ikke har kommet over eksen er så turn off at de skrur lyset av for andre potensielle mannfolk der ute også. Til og med Dennis Storhøi med det forlokkende, flotte gliset. Jeg betalte halve regningen og gikk.