Marit Lund Bødtker

Sulitjelma var solens øye

Roman

Oslo 2015

© 2015 Yuniku

Tilrettelagt for eBok av

Type-it AS, Trondheim

eISBN 978-82-995269-1-3

Grafisk design omslag: Junn Paasche-Aasen

Omslagsfoto: Fra Sandneselva i Sulitjelma, basert på gammelt foto, ukjent fotograf

E-post: yuniku@online.no

Det må ikke kopieres fra denne eboka i strid med åndsverksloven eller avtaler om kopiering gjort med KOPINOR, interesseorgan for rettighetshavere til åndsverk. Kopiering i strid med lov eller avtale kan føre til erstatningskrav og inndragning og kan straffes med bøter eller fengsel.

Om romanens innhold

«Forfatteren gjennomfører sitt arbeid med stor flid og kjærlighet, begge deler avspeiler seg i formspråk og komposisjon. Miniputtstedet, med sin vide ånd og viktige gruvedrift, trenger en roman som denne, som holder et gammelt bilde opp fra såkalte glansdager – der forfatterens far og bestefar var bokhandlere – imot et bilde i dag av jegpersonen som sammen med sitt barnebarn, Liss, oppsøker disse levende minnepunkter og fortsatt blir pustet i nakken av sulisånden, så vel som av hendelser skjedd i mellomtiden. Karakterene er klart tegnet og får også det forsvar de skal ha. Det gjelder ikke minst bokhandleren selv og grandtante Magda med sitt overskudd av varme. Sulitjelma er tydelig på kartet. Alt i alt en roman å anbefale».

Erling Kittelsen, lyriker.

Men i tankene, mens man ennå er i live

og hjernen ennå kan registrere sammenhenger,

kan man hoppe fra barndom til voksen alder og tilbake igjen

og forsyne seg fra en hvilken som helst tid man måtte velge,

en saftig godbit her og en sur munnfull der.

Fra Siri Hustvedts: Sommeren uten menn.

Jegpersonen reiser sammen med sin noe skeptiske datterdatter til Mons Petterfestivalen i Sulitjelma, der fortid og nåtid møtes. Hvem var bokhandleren i Sulitjelma? Hvorfor fikk nylærerinna dronningstatus? Hva skjedde med den døde skilpadden? Og hvordan gikk det med bestemors første kjæreste? En oppveksthistorie fortalt med et barns skarpe blikk.

Samene mente en gang at navnet Sulitjelma kan bety «Solens øye». I dag kjenner ingen betydningen.

Marit Lund Bødtker er bibliotekar, forfatter, journalist og dramatiker. Sulitjelma var solens øye er hennes niende bok – og første eBok. Hun debuterte med en barnebok på Det Norske Samlaget i 1990. Hennes to skuespill er begge blitt oppført. Hun har tidligere mottatt støtte til bokprosjekter, både fra Leser søker bok og fra Norsk faglitterær forfatter- og oversetterforening. Hun har også vært leder av Nordnorsk forfatterlag.

Leseutdrag fra kapitlet

De som kom til
i Sulitjelma var solens øye

– Hvorfor er det borte, da? Huset, mener jeg, sa Liss, mens hun fiklet med glidelåsen på skuldervesken.

– Fordi alt er revet, sa jeg mens jeg styrte unna en svart og råtten kvist som hadde falt ned på veien. – Sammen med alt det andre, de har ikke tatt vare på noe her. Stedet er rasert, alt det gamle er jevnet med jorden, og det er trist. Nå går kanskje snart den gamle skolebygningen også.

– De burde ha gjort stedet om til et museum, men det er for sent. Heldigvis er det et gruvemuseum her, forklarte jeg og fortsatte:

– Raseringen skjedde i en tid da man ikke ville ta vare på det gamle. Kulturhistorien ble slettet med et pennestrøk, det kom nye sjefer som ikke så noen verdi, forstår du. Den vakre, gamle stasjonsbygningen forsvant også da veien kom. Furulund stasjon lå rett ved siden av veien, foran den gamle funksjonærmessen, ja den er nå her ennå, heldigvis. Nå er den kjøpt av en privatmann med stor familie.

Jeg kastet så vidt et blikk over veien mot det gamle hotellet som sto der og rødmet av skam, med avskallet maling. Tante Magdas hotell---.

Som ung hadde jeg vært på juletrefest og ball i «Messen». Det var bare funksjonærenes barn som hadde lov, men av en eller annen grunn fikk jeg også være med. Der malte broren min, Peter, hotellets klesruller røde.

Jeg begynte plutselig å le høyt. Liss så på meg. Undrende. Så kom jeg på de fire elektriske rullene i messekjelleren, der mor fikk lov av tante Magda å rulle sine egne damaskduker, som hun for øvrig hadde fått av tanten. Jeg pleide å være med. En dag var alle fingrene mine på vei inn mellom de to rullene som slukte dukene. Jeg har ingen minner av hvordan rullen ble stoppet. Mest husker jeg mors hysteriske utskjelling. Jeg måtte sitte pent hjemme alene og lese i en av de mange bøkene fra bokladen, som jeg hadde mast meg til. Smerten i fingrene satt fortsatt som et avtrykk i kroppen etter så mange år.

– Alt er borte, mumlet jeg. Etter synet av det vanskjøttede hotellet tenkte jeg at det kanskje er like bra handelshuset forsvant.

Bokladen. Herregud, så lenge siden. Det var nå over femti år siden den ble revet, og ennå satt minnene klistret fast. Tankene poppet opp og datt hulter til bulter ut av de ujevne og forunderlige hyllene som utgjør hjernens magasin.

De daglige turene opp og ned fra leiligheten vi bodde i, til bokladen som var min barnehage, mitt fritidshjem. Jeg gikk dit utallige ganger om dagen. Det ble rutine, jeg kjente hver stein i stien fra hjemmet og dit ned.

* * *

Jeg knekket lesekoden mens jeg satt ved bena hans bak disken, der han ekspederte kunder. Like før jeg fylte fem, skjedde underet. Bokstavene, som jeg kunne ut og inn, begynte plutselig en dag å hoppe opp og ned på linjen i rasende fart, som når et vindkast tar tak i sokkene på en klessnor. Etter få sekunder satt de på plass igjen, bom fast, og ga mening! Jeg kunne ikke tro det. Spurte meg selv, undrende: Leser jeg virkelig nå? Er dette virkelig ord?

Etter dette ble alt så mye morsommere. I bokladen fikk jeg grave meg inn i hyllene på egen hånd. Lete meg fram for å finne noen skatter innenfor den ytterste raden. Bøkene var stablet i doble rekker, og ofte var det stukket inn enda flere bøker ovenpå de to rekkene, fordi det var så trangt om plassen. Men faren min visste hvor han skulle finne de bøkene alle ville ha. Han plukket alltid fram den rette boken.

De første årene ble jeg en verdensmester i å tigge. Jeg tigget meg til barnebøkene som kom rett etter krigen. Utstudert begynte jeg å gråte høyt, rett og slett hyle, hvis jeg oppdaget en ny bok jeg hadde lyst på, som han nektet meg. Verst var jeg hvis det var kunder der. Da visste jeg at han til slutt kom til å dytte boken i hånden min og si:

– Ja, ja, ja, ta den nå da, men så går du hjem. Les den pent, husk at den skal selges etterpå. Jeg ble ekspert i å lese bøkene slik at ingen merket det, lærte å åpne dem halvveis, og lese så fort jeg bare klarte.

Den aller første utgaven av Pippi Langstrømpe, skrevet av en ukjent svensk forfatter, ble etter hvert så slitt at han måtte la meg beholde den. Den hemmelighetsfulle have, Den lille hvite hesten og Den ensomme vaktpost var yndlingsbøkene mine. I min verden betød bøkene mest, utenom familien. Jeg levde meg inn i eventyrene til brødrene Grimm og frøs – henrykt – på ryggen av den unge gutten som spilte bowling med hodeskallen han fant i en mørk kjeller. Gutten som ville lære seg å grøsse klarte det til slutt; slett ikke av hodeskaller men av sprell levende fisk som prinsessen helte opp i sengen hans.

– Æ går berre ned på bokladen en tur. Den daglige rutinen. Fortvilelsen var stor den dagen ekteparet i det lille huset ved stien, uten varsel stengte veien min ned til bokladen, fordi de skulle utvide hagen.

Omveien tok mer tid. Men det var ikke så farlig. Bena var blitt lengre, og turene ble færre etter hvert.

Jeg var ennå ikke blitt kjent med Johannes.

Litt om innholdet i hvert kapittel

Romanen veksler mellom nåtid og fortid. Den dekker en periode på hundre år, mens nåtidshistorien går over tre dager.

Kapittel 1

Jegpersonen, den aldrende Jorid kjører sammen med datterdatteren Liss gjennom de tre tunnelene som ender i Sulitjelma. De har kjørt fra Oslo for å delta på Mons Petterfestivalen. Jorid nærmer seg et kjent landskap, Liss har aldri vært der før, og er skeptisk. Hun er dessuten forelsket i Anker fra Oslo, og hadde ikke lyst å forlate ham.

Kapittel 2

På slutten av attenhundretallet kommer Charles Nybø, Jorids farfar til Sulitjelma.

Da er han en ung mann.

Kapittel 3

Hanna kommer noen år senere fra Vestfold. Hanna og Charles blir kjærester. De gifter seg og får seks barn. Jorids far er den fjerde av dem.

Kapittel 4

Magda fra Ålesund er forretningskvinnen som driver dampkjøkken og hotell i flere år, og blir venn med familien Nybø. Hun inviterer fem nieser, søstre fra Ålesund, til Sulitjelma for å lære kokkekunsten. Mange av dem blir gift med ingeniører og funksjonærer. Elise, Jorids mor, er den yngste av søstrene.

Kapittel 5

Jorid skal delta på den tradisjonsrike Mons Petterfestivalen, samtidig feirer hun 50-årsjubileum med gamle skolevenner.

Kapittel 6 og 7

Hanna og Charles blir rammet av tragedier, men velstanden øker.

Kapittel 8

Tore, Jorids far er hovedpersonen i romanen. Han starter sitt yrkesliv med å jobbe et år i gruva, men setter etter hvert opp en kiosk. (Legg merke til omslaget)

Kapittel 9

Tore møter Elise, niesen til Magda, og de gifter seg.

Kapittel 10

Jorid beundrer faren, som er blitt bokhandler like før hun kommer til verden.

Kapittel 11

Bokhandleren i Sulitjelma, Tore Nybø og familien hans står sentralt i romanen.

Kapittel 12

Bokladen er et perfekt sted å rømme til når noe går Jorid imot.

Kapittel 13

Det er fem klasseskiller i Sulitjelmasamfunnet på Jorids tid.

Kapittel 14

Jorid minnes den lille broren som får bestefarens navn.

Kapittel 15

Hvilket inntrykk gjorde ordet «fred» på et lite barn?

Kapittel 16

Grandtante Magda er den eneste «besteforelder» Jorid har hatt.

Kapittel 17

Jubileumsfeiringen starter.

Kapittel 18

Historien om den gamle skilpadden.

Kapittel 19

Badedammen er kald og ekkel og i vannet svømmer farlige biller.

Kapittel 20

Jorid tar med Liss til badedammen.

Kapittel 21

Historien om Günther.

Kapittel 22

Nylærerinna blir en legende for skolebarna.

Kapittel 23

Johannes blir Jorids første kjæreste. Han vandrer på sine lange ben ned til dalen for å gå på realskolen.

Kapittel 24

Jorid minnes faren på hans siste dager. Kan du tilgi meg at jeg ga deg ris? hvisker han.

Kapittel 24

Moren Elise kommer på sykehjem i Bodø. Stemmen hennes, en gang så fast og høy, er nå knapt hørbar.

Kapittel 25

Noe skjer med Anker

Kapittel 26

En stor overraskelse under festivalen.

Kapittel 27

Liss og Anker drar til fjells, fortalt med Liss egne ord.

Kapittel 28

Jubileet avsluttes – med møsbrømlefsene på Sjønstå.

Kapittel 29

Lykkelig avskjed. Katastrofen inntreffer to dager senere.

Kapittel 30

Hvordan gikk det med Johannes?

Kapittel 31

Hjemover fra hjemmet.

Jorid reflekterer mens hun kjører gjennom tunnelene.

Hittil utgitt

av Marit Lund Bødtker

Sakprosa:

Dødsdømt nr. 989, Forlaget Manifest 2014

System i galskapen, fagbok, Institutt for journalistikk 1992

Skjønnlitteratur for barn:

Kristian og kniven, barnebok, Samlaget 1990

Kristian i gruva, barnebok, Samlaget 1993

Kristian til værs, barnebok, Samlaget 1995

Skjønnlitteratur for voksne:

Surribabel, skuespill, Yuniku, 1999

Kjærlighet mot strømmen, roman, Orkana 2004

Kjærlighet mot strømmen, skuespill, Orkana 2005

Sulitjelma var solens øye, eBok, Yuniku 2015

Kapitlet Qualekummen har tidligere vært trykket i Nordnorsk magasin 3/88 under Tittelen Bro-bro-bille.

Har du synspunkter på denne eboka? I så fall kan du sende en melding til

yuniku@online.no