DR. SUSAN PEIRCE THOMPSON

SPIS DEG FRI

med Bright Line Eating

Oversatt av Tove B. Gulbrandsen

Originalens tittel: Bright Line Eating

© 2017 Susan Peirce Thompson

Hay House, Inc.

Norsk utgave:

© 2017 Skriptor AS

www.skriptor.no

Tilrettelagt for ebok av eBokNorden as

ISBN: 978-82-9996-147-9 (ePub)

ISBN: 978-82-999614-6-2 (trykk)

Oversatt av Tove B. Gulbrandsen

Design: deTuria Design

Foto av Susan Peirce Thompson: Tammy Swales

Foto av Irina Lee: Charlotte Wiig

Illustrasjoner: Cinzia Damonte

INNHOLD

Forord ved Irina Lee

Innledning ved professor Jan Olav Aaseth

Forfatterens innledning

Introduksjon: Susans historie

DEL I

HVORDAN HJERNEN BLOKKERER VEKTREDUKSJON

Kapittel 1: Spørsmålet om viljestyrke

Historie fra virkeligheten: Astri Leonora Makita

Kapittel 2: Den umettelige sulten

Historie fra virkeligheten: Berit Løvlid

Kapittel 3: Når matbegjær overtar styringen

Historie fra virkeligheten: Birgit Reiner-Holm

Kapittel 4: Hvor disponert er du?

Historie fra virkeligheten: Doris Silvia Hildenbrand

Kapittel 5: Sabotøren

Historie fra virkeligheten: Hildegard Strøm

DEL II

NÅR VILJESTYRKEN SEIRER

Kapittel 6: Bright Lines – fire klare grenser

Historie fra virkeligheten: Ingelill Hatland Brattheim

Kapittel 7: Automatikken: din nye bestevenn

Historie fra virkeligheten: Inger Staubo

DEL III

VEIKARTET: OPPSTARTEN

Ounces vs. gram

Kapittel 8: Vektreduksjonsplanen: Slik spiser du deg slank

Historie fra virkeligheten: Jeanette Størkersen

Kapittel 9: Dag 1: Du setter i gang

Historie fra virkeligheten: Jeanette Teigland

Kapittel 10: Verktøy som virker

Historie fra virkeligheten: Kirsten Dyremyhr Tyvand

DEL IV

VEIKARTET: Å HOLDE KURSEN

Kapittel 11: Livet med de klare grensene

Historie fra virkeligheten: Kristin Vonheim

Kapittel 12: Restaurant, reise og spesielle anledninger

Historie fra virkeligheten: Marianne Helene Tangen Hammerø

Kapittel 13: Hva om jeg bryter grensene?

Historie fra virkeligheten: Marianne Sæbø

DEL V

ØNSKEVEKT, VEDLIKEHOLD OG VEIEN VIDERE

Kapittel 14: Når du har nådd ønskevekten

Historie fra virkeligheten: Veronika Ambertson

Kapittel 15: Leve lykkelig, slank og fri

Etterord ved psykologspesialist Helle Hagness

Nyttige hjelpemidler

Noter

FORORD VED IRINA LEE

Et lettere liv

Hvor skal jeg begynne? Jeg kunne ha startet hjemme på kjøkkenet, da jeg fem år gammel snikspiste av pepperkakedeigen som mamma hadde satt i kjøleskapet for å la den «hvile over natten». Eller fem–seks år senere, når jeg sto på badet og så meg i speilet mens jeg kjeftet på meg selv for å være «tjukk». Eller på videregående, da jeg prøvde alt for å gå ned i vekt. En av løsningene var å spise kokt blomkål med ravigottesaus til middag hver eneste dag. Det fungerte. Jeg gikk ned i vekt.

Siden har jeg prøvd det meste. Slankepulver, kostholdskurs, 5:2-dietten, knekkebrødkur, trening, piller, raw food, detox, meditasjon, skritteller, tarmskylling. You name it – jeg har testet det. Jeg har vært villig til å gå langt i min streben etter å bli tynn. Eller i hvert fall tynnere.

Alle disse løsningene har virket. Jeg har gått ned i vekt. Tidvis har jeg mistet mange kilo. Problemet er at ingen av de nevnte løsningene har vært varige. Mange av dem har heller ikke vært særlig sunne. Etter perioder med vekttap og jubelscener på badevekten, har jeg med stor glede vinket farvel til det ekstreme regimet. Og blitt like skuffet hver eneste gang når resultatene viste seg å være midlertidige. I snitt holdt jeg matchvekten i et kvarters tid. Idet jeg var ferdig med dietten, kom kiloene krypende tilbake igjen. Gang på gang.

Jeg har ikke tall på hvor mange ganger jeg har gått opp og ned 10–20 kilo. Det er mange. Sammenlagt har jeg sikkert gått ned over 100 kilo! Bare for å legge på meg alt igjen. Om ikke mer. Ifølge BMI-skalaen norske helsemyndigheter opererer med, har jeg tilhørt kategorien «overvektig» mesteparten av livet. I perioder har vekten kvalifisert til «fedme». Sannheten er at jeg i voksen alder aldri – jeg gjentar aldri – har vært i kategorien «normalvektig». Smak på den.

En som aldri har slitt med vekten – eller som aldri har kjent kombinasjonen av skam, håpløshet og desperasjon på kroppen – vil trolig ha vansker med å forstå hvordan dette føles. Jeg lover deg: Du ønsker ikke å oppleve det. Det er et sort hull som sluker livsglede og energi, mens dårlig selvfølelse og negative tanker får fritt spillerom.

For hvorfor skal det være så vanskelig når alle vet hva som skal til for å lykkes? Slik «ekspertene» har fortalt oss i flere generasjoner: Spis mindre og beveg deg mer!

Da står spørsmålene i kø: Hva er det som er galt med meg, siden jeg ikke får det til? Er jeg svak? Lat? Dum? Og når løsningen tilsynelatende er så enkel, hvorfor er det da så få som lykkes med vektnedgang? Uansett om de prøver seg på egen hånd, eller får tett oppfølging av helsepersonell og personlig trener?

Siden tidlig i tenårene har jeg pisket meg selv for å være mislykket, siden jeg ikke har klart å «ta meg sammen». For jeg har jo hele tiden visst hva jeg måtte gjøre: Spise mindre og bevege meg mer.

Jeg var fanget i denne «sannheten» altfor lenge. «Å løpe halvmaraton er løsningen,» tenkte jeg for et par år siden og begynte å trene for alvor. Jeg fant en ny kostholdsveileder og startet et nytt treningsprogram.

I juni 2015 fullførte jeg Midnight Sun Marathon i Tromsø. Det var et kick. Mest stolt var jeg over å ha gått ned i vekt i løpet av prosessen. Gjennom sommeren fortsatte jeg å trene. Mange og lange økter, mil eller mil. Tre måneder senere gjennomførte jeg Copenhagen Half Marathon. Der satte jeg ny pers! Svett og stolt la jeg ut et skrytebilde på Facebook. Noen kilo lettere enn året før. Og trolig i mitt livs beste form. Det var i september 2015.

Da jeg kom hjem fra København, la jeg meg på sofaen for å slappe av. Det hadde jeg virkelig fortjent, etter nesten ett år med disiplinert trening. Der ble jeg liggende.

Det gikk som det måtte gå. Et par uker (!) senere klarte jeg ikke å kneppe igjen de mørke buksene jeg hadde kjøpt på Filippa K den sommeren. Jeg var det amerikanerne så nådeløst kaller «fit, but fat». Jeg begynte nesten å grine. Og jeg orket ikke tanken på å løpe resten av livet. Hva skulle jeg gjøre?

Da september var på det mørkeste, dukket det opp en video med Susan Peirce Thompson på Facebook-siden min. Jeg hadde aldri hørt om henne. Aldri hørt om Bright Line Eating. Aldri hørt noen si at «trening er den vanligste feilen folk gjør når de forsøker å gå ned i vekt». Hæh??! Hva var det jeg nettopp hadde hørt? Hva var dette? Og hvem var Susan?

Min interesse var tent. Med Mac-en i fanget ble jeg sittende i sofaen og se på alle foredrag jeg kunne finne med denne ukjente psykologiprofessoren fra USA. Den kvelden visste jeg ikke at mitt liv aldri ville bli det samme igjen. Men jeg hadde en følelse av at dette var stort.

Bright Line Eating skilte seg umiddelbart ut fra alt annet jeg hadde prøvd – og hørt om. For første gang fikk jeg en vitenskapelig forklaring på hvorfor mine utallige forsøk var dømt til å mislykkes. Og hvorfor jeg ikke klarte å gå ned i vekt, selv om jeg «visste» hva jeg måtte gjøre for å få det til. Susan forklarte meg hvorfor strategier med moderasjon og trening ikke fungerer for folk flest. Hennes teori appellerte umiddelbart. Forklaringen ligger i hjernen. Det vil Susan fortelle deg alt om i denne boken.

Jeg meldte meg på Susans interaktive nettkurs, en såkalt Boot Camp, så snart jeg fikk muligheten. Den 8. oktober 2015 ble min første dag i programmet.

La meg spole raskt fremover for å gi deg et innblikk i hva Bright Line Eating har betydd for meg, og hvorfor jeg velger å gi ut denne boken i Norge. Siden det var vektnedgang som var min fremste motivasjon for å gå i gang, var jeg veldig fornøyd med at resultatene kom umiddelbart. Fra første uke gikk vekten nedover.

I løpet av et halvt år var jeg kvitt all min overvekt. I løpet av 200 dager gikk jeg ned 20 kilo, og i april 2016 nådde jeg min ønskevekt. Det plasserte meg for første gang midt i kategorien «normalvektig». Enda viktigere: For første gang i mitt liv visste jeg at jeg hadde funnet noe som ville vare – resten av livet.

Jeg vil tippe at du lurer på hvordan jeg kan være så overbevist. Svaret er at Susan ikke bare har vist meg hva jeg må spise, men også forklart hvordan og hvorfor jeg må gjøre det. Ved hjelp av kognitive teknikker har jeg klart å etablere nye og automatiserte vaner rundt mat og måltider, som gjør det uanstrengt å velge «riktig». Én dag om gangen.

Da jeg fylte 40 år den 13. mars 2016, tok jeg et valg. Jeg ville fortelle min historie «offentlig». I et innlegg på Facebook fortalte jeg for første gang om mine utfordringer knyttet til overvekt. Det utløste et hav av henvendelser. Én ting var bølgen av tomler, hjerter, smilefjes og kommentarer. Det var bare en liten krusning sammenliknet med strømmen av telefoner, mailer og SMS-er fra folk i dagene og ukene som fulgte. Noen ville takke for åpenheten, andre var nysgjerrige på mer info, og mange, mange tok kontakt for å be om hjelp.

Gjennom de siste årene har hundrevis av mennesker tatt kontakt, etter å ha lest om meg i sosiale medier og gjennom reportasjer i Aftenposten, VG, NRK, TV2, Norsk Ukeblad, Hjemmet og Tara. Mange av dem har nådd sin ønskevekt – for første gang i sitt liv. Andre melder at de har fått bedre helse. Enda flere rapporterer om livsglede, pågangsmot og selvtillit.

Flere av disse kvinnene deler sine historier i denne boken. Jeg sier bare: Les! Deres beretninger vitner om hvor lammende overvekt og sviktende helse oppleves fra innsiden. Det er ikke bare snakk om «følelser». For flere har det vært en kamp for å overleve.

Susan skriver mye om hvor mye energi og tankekraft som frigjøres når vi slutter å bekymre oss for mat, vekt og helse. Selv har jeg valgt å bruke store deler av dette overskuddet til å spre budskapet om Bright Line Eating og Spis deg fri.

Mitt ønske er at hver eneste person som trenger denne løsningen, skal få mulighet til å vite om den. Min visjon er å endre Helse-Norge! Intet mindre. Denne boken er en del av det arbeidet. Her vil du få all den kunnskap du trenger for å lykkes.

I tillegg har jeg en LIVE-sending på Facebook-siden Spis deg fri hver onsdag klokken 13, hvor jeg svarer på spørsmål fra seerne. Hver uke sender jeg også ut et nyhetsbrev og blogger på nettsiden www.spisdegfri.no for å bidra til at alle som søker etter informasjon, skal få svar – uten kostnad.

For noen er ikke kunnskap nok. De trenger mer støtte i prosessen. Det er her Susans nettkurs kommer inn. Selv om jeg på det varmeste kan anbefale hennes såkalte Boot Camps, vet jeg at disse amerikanske kursene føles fremmed for mange. Det er heller ikke alle som behersker engelsk godt nok for å delta. I 2017 lanserte jeg derfor norske Spis deg frikurs, basert på egne erfaringer, tilpasset norske forhold. Du finner mer informasjon om mine kurs på www.spisdegfri.no.

Jeg vet også at det finnes skeptikere. «Dette kostholdet er altfor ekstremt!» sier mange. Ja, jeg vet. Bright Line Eating utfordrer vårt tankesett – og hele vår kultur. Å kutte ut sukker og mel, og kun spise en viss mengde mat tre ganger om dagen, bryter fullstendig med den rådende tankegangen om «seks måltider om dagen», eller «spis hva du vil, i moderate mengder».

Så, ja, jeg skjønner absolutt at jeg oppfattes som ekstrem når jeg velger å spise annerledes enn de fleste. Det er ekstremt å si nei til vafler og brunost. Det er ekstremt å kutte ut brødskiver, i et land hvor «matpakken» er en nasjonal stolthet. For mange virker det også ekstremt å veie maten.

Samtidig lurer jeg på: Å småspise mat og mat-liknende substanser nærmest fra jeg våkner til jeg går og legger meg – er ikke det ekstremt? Eller å bruke store deler av min våkne tid på å bekymre meg for vekten. Eller å begynne på en ny slankekur hver tredje måned. Eller å svinge 10–15 kilo i vekt hver sesong og ha garderoben fylt av klær i tre ulike størrelser, fordi jeg aldri vet hva som passer om et halvt år. Eller å løpe flere mil og trene i timevis hver uke, i kampen mot kiloene. Eller la være å oppsøke sosiale situasjoner eller unngå oppmerksomhet, av frykt for hva andre måtte tenke om kroppen min. Eller søke isolasjon fordi jeg føler meg mislykket og skamfull.

Og videre: Å spise tre porsjoner pasta og likevel føle meg sulten. Eller å stappe i meg restene i barnas matbokser når de kommer hjem fra skolen, for å hindre total blodsukkerkrasj og sinneutbrudd en time før middag. Eller å tenke mer på hva andre synes om mengden jeg spiser, enn å nyte måltidet og samværet med gode venner. Eller å tusle ut på kjøkkenet, hver eneste kveld, og stirre inn i kjøleskapet på jakt etter «et-eller-annet». Eller å tømme en toliters boks med iskrem etter at barna har lagt seg, fordi jeg ikke klarer å la være. Eller å spise opp en boks med pepperkakedeig fra IKEA, uten å bake en eneste kake. Er ikke det ekstremt?

Det var ingen som kalte meg ekstrem da jeg holdt på med alt det der. Sannsynligvis tenkte de ikke tanken engang. Det var selvsagt fordi jeg aldri, aldri snakket høyt om det. I andres øyne var jeg normal. Når jeg nå velger å sette ord på den smerten og skammen jeg har brukt hele livet på å skjule, skjønner jeg at det vekker reaksjoner.

Sannheten er at det å være overvektig er det mest skamfulle jeg har båret på. Ikke alle har forutsetning for å forstå. Derfor respekterer jeg at noen velger å kalle denne løsningen ekstrem. Jeg vet bedre. Heldigvis vet jeg også at mange kjenner seg igjen. Det er med tanke på dere jeg har valgt å gi ut denne boken og skrive dette forordet.

Å gi slipp på skammen har gjort meg lettere enn noen badevekt vil kunne måle. Prosessen har frigjort enorme mengder energi. Suksesshistoriene fra andre som lykkes, gir meg påfyll til å fortsette.

Det viktigste jeg har fått er tilliten, troen og tryggheten på meg selv. Bright Line Eating har gitt meg en følelse av integritet, ved at jeg gjør hva jeg sier og sier hva jeg gjør – hver eneste dag. Min intuisjon forteller meg at flere vil få et lettere liv ved at jeg gjør dette arbeidet.

Jeg kan garantere at denne løsningen ikke fungerer for alle. Slike løsninger finnes nemlig ikke. Men hvis du tør å ha tillit, og er villig til å gjøre det jeg har gjort, kan jeg garantere at du kommer til å lykkes.

Å gjøre endringer i livet handler ikke om perfeksjon. Det handler om ikke å gi opp. Hvis du er «ustoppelig», lover Susan at du skal bli «Happy, Thin & Free» – lykkelig, slank og fri. Jeg syntes det utsagnet var litt vel svulstig første gang jeg hørte det. I dag vet jeg hva hun snakker om.

Når jeg skriver dette, i forordet til den 3. utgaven av denne boken, er det gått mer enn tre år siden jeg fant Bright Line Eating. Vekten min har vært stabil etter at jeg gikk ned all min overvekt. Det er kanskje det mest oppsiktsvekkende. Selv vet jeg at jeg har funnet en løsning som har gitt meg mer enn jeg noensinne kunne ha drømt om. Hvis du har lest helt hit, og lurer på om dette kan være noe for deg, vil jeg at du skal vite dette: Du kan spise deg fri. Ingenting smaker bedre!

INNLEDNING
VED PROFESSOR JAN OLAV AASETH

Din medisin er din mat

Under mitt arbeid som indremedisiner og spesialist i endokrinologi har jeg vært opptatt av betydningen av et sunt og helsefremmende kosthold. I flere bøker og vitenskapelige artikler har jeg presentert hva jeg legger i begrepet helsefremmende kosthold (1,2,3). I offentlig regi har jeg etablert en medisinsk poliklinikk for behandling av overvektige. Erfaringene herfra presenterer jeg også i boken Ditt nye liv – med lite sukker og riktig fett.

Jeg har ofte sitert de klassiske ordene til legekunstens far, Hippokrates: «Din mat skal være din medisin, og din medisin er din mat». I mitt arbeid har jeg imidlertid sett at mange strever med å holde fast ved et kostregime de har blitt anbefalt, som de selv vet er til deres eget beste. Til tross for innsikt, viljestyrke og gode råd fra helsepersonell har de blitt offer for et umettelig søtsug og en mathunger som vi kan omtale som en sukkeravhengighet. Hos mange overvektige kan søtsuget være av samme styrke som trangen etter rus hos rusmisbrukere og morfinavhengige. For å komme ut av den onde sirkelen trengs det både motivasjon, kunnskap og en langsiktig plan.

Overraskende mange, som både er godt motivert og følger det anbefalte opplegget, faller ganske snart tilbake til gamle synder. Hvordan kan det ha seg at så mange ellers vellykkede og intelligente, motiverte mennesker spiser på seg alvorlige helseplager og en tidlig død?

Forfatteren av denne boken, Dr. Susan Peirce Thompson, er forsker innen nevrovitenskap. Hun har brukt flere tiår på å studere sammenhenger mellom overvekt og sukkeravhengighet, og den onde sirkelen som fører til alvorlig sykdom. Med bakgrunn i egen forskning diskuterer hun i bokens første del hvordan sukkeravhengighet utvikles, og hvordan dette i første omgang fører til insulinresistens, og i neste omgang til leptinresistens.

Slik resistens-utvikling innebærer at insulin, som hos friske styrer sukkeromsetningen, etterhvert slutter å virke. Deretter slutter også metthetshormonet leptin å virke. Resultatet blir at den sukkeravhengige aldri føler seg mett. Det handler med andre ord om et avhengighetssyndrom, som tapper viljestyrken hos ellers motiverte mennesker.

Dr. Thompson er assisterende professor innenfor fagfeltet hjerne- og kognitiv vitenskap ved University of Rochester i delstaten New York. Hun har etter hvert viet livet sitt til å hjelpe mennesker til å oppnå den helsegevinsten en varig vektreduksjon fører med seg. Et nøkkelord her er varig. Virkemidlene er å spise faste måltider, der sukker ikke lenger skal inngå i ingrediensene. Det er viktig å lese varedeklarasjoner og forvisse seg om at matvarene er frie for sukker. Dr. Peirce Thompson startet opprinnelig ut med å bruke seg selv som forsøksperson, og greidde med dette opplegget å fri seg fra sitt eget sukkersug og sin egen overvekt. Det samme opplevde bokens norske representant, Irina Lee. Basert på sine egne erfaringer valgte hun derfor å lansere boken og konseptet i Norge under navnet Spis deg fri.

Mange ulike vektreduksjonsprogrammer har vært lansert, særlig i USA. Mange eksperter har hevdet at redusert fettinntak er løsningen, og en lang rekke matvarer reklamerer med at innholdet er fettfattig. «Low fat»-mat selges bokstavelig talt som varmt hvetebrød. Likevel griper overvektsepidemien stadig mer om seg. Slankeklubber kan telle kalorier og lykkes med en midlertidig vektreduksjon, men sluttresultatet er praktisk talt alltid at vekten går opp igjen, ofte til et høyere nivå enn før start. For både et lavt fettinntak og sukkerforbindelsene i hvetebrødet kan fungere som appetittvekkere. Det er imidlertid oppløftende at det utvalg av overvektige som har fulgt konseptet til Dr. Thompson i USA, har oppnådd gode og langvarige resultater.

Selv om Dr. Thompson kan vise til gode resultater hos motiverte overvektige amerikanere, er det ikke uten videre innlysende at samme program kan overføres uforandret og med samme suksess til Norge. I første fase er det sikkert viktig å bryte spiralen av hormonforstyrrelser og søtsug ved hjelp av faste måltider og sukkerfri mat. Det understrekes at det er mer enn nok sukker i frukt og grønt. Likevel, etter en tid med streng sukkeravvenning, og når insulinresistensen og leptinforstyrrelsen har sluppet taket, er det også viktig å velge riktig fettsammensetning i kosten.

Signalsubstansene i hjernen og andre organer er også avhengig av de riktige proteinene, vitaminene og mineralene (3,4). For noen ganske få kan overvektskirurgi bli den eneste løsningen, men slik kirurgi blir aldri løsningen for det store flertall av overvektige. Mange kan komme inn på den riktige vei med riktige livsstilsvalg. Vi vet i dag at mange hjerte- og karsykdommer og krefttilfeller kan unngås ved en varig vektreduksjon. De mennesker som lykkes med vektreduksjon, vil oppleve å bli mer til stede i livet sitt og mer hjemme i sin egen kropp. De opplever psykososiale gevinster av vektreduksjonen, og unngår dessuten å bli rammet av type 2 diabetes i ung alder (1,2).

Det knytter seg forhåpninger til at Spis deg fri-konseptet skal gi like gode resultater i Norge som i USA. Det er prisverdig og modig av Irina Lee å introdusere et slikt program i vår befolkning. Jeg har tro på at hun og hennes team vil lykkes med å oppnå positive resultater. Med dette vil jeg derfor sende mine beste ønsker med på veien.

REFERANSER:

Aaseth, J. (2006). Leve lettere. Vanebo Publishing A/S, Oslo, Norway, Pp 1-208.

Skyrud R, & Aaseth J. (2011). Outpatient, multidisciplinary treatment of morbidly obese patents: A two-year retrospective study. The Open Behavioral Science Journal, 5: 28-32.

Støa-Birketvedt, G., Aaseth, J., Ryttig, K.R. & Florholmen, J. (2000). Fibre tablets and reduced energy intake in the treatment of obesity. Acta Medica, 43(4), 129-32.

Aaseth, J. & Støa-Birketvedt, G. (2000). Glutathione in overweight patients with poorly controlled type 2 diabetes. J. Trace Elem. Exp. Med. 13, 105 - 112.

FORFATTERENS INNLEDNING VED SUSAN PEIRCE THOMPSON

Overvektsepidemien: Ikke et problem, et mysterium med en enkel løsning

NOE HAR GÅTT GALT

I løpet av omtrent hundre år har det skjedd en endring i måten kroppen og hjernen vår reagerer på mat på. Følgen er at vi som art stadig blir fetere, og verken utdanning eller opplysning ser ut til å hjelpe.

Statistikkene er akkurat så nedslående som du antar. Rundt regnet to milliarder mennesker i verden er nå overvektige, og 600 millioner av dem er sykelig overvektige.¹ I USA alene er 108 millioner mennesker på slankediett. Det tallet skriver seg fra The U.S. Weight Loss and Diet Control Market,² som fører statistikk over personer som aktivt bruker penger på diettprodukter og -tjenester. De regner ikke med alle dem som forsøker å spise mindre eller bli sunnere på egen hånd.

Det er heller ikke noe som bare gjelder amerikanske forhold. Overvekt er nå et større problem i utviklingsland enn matmangel.³ I Midtøsten finnes noe av det høyeste gjennomsnittsantallet av personer med diabetes type 2 i verden: 20 prosent av den voksne befolkningen.⁴ Kombinasjonen av varmt klima, forbud mot alkohol og høyt inntektsnivå gjør at folk drikker mye sukkerholdig mineralvann, ofte fire–fem flasker per dag. Pang! Diabetes type 2.⁵

Resultatet kunne ikke vært mer nedslående: 63 prosent av befolkningen dør tidlig av kostholdsrelaterte sykdommer som hjerte- og karsykdommer, kreft, diabetes og hjerneslag.⁶ I løpet av de neste 20 årene vil industrialiserte land komme til å bruke 47 billioner dollar på sykdommer som er forårsaket av det global-industrielle kostholdet, ifølge World Economic Forum.⁷ Vi spiser oss syke – og inn på fattighuset.

Men her kommer den statistikken jeg gjerne vil fokusere på: Blant overvektige som forsøker å gå ned i vekt, mislykkes 99 prosent. Bokstavelig talt. Nittini prosent lykkes ikke i å bli slanke.⁸ For de ytterst få som lykkes, er effekten kun midlertidig. De aller fleste går opp i vekt igjen i løpet av få år. Gjennomsnittspersonen som slanker seg, bruker masse penger og forsøker seg på en slankediett fire eller fem ganger per år,⁹ så å si uten håp om å lykkes.

Det er et forunderlig fenomen. Kanskje vi ikke skjønner det fordi vi er blitt vant til å se det håpløse i kampen. La oss tenke oss at noe tilsvarende ville skje på en annen arena: Hvis høyskoler og universiteter bare uteksaminerte én prosent av studentene, og forskere fant ut at de resterende 99 prosentene trakk seg fra studiene og meldte seg inn igjen fire–fem ganger i løpet av et år, samtidig som de brukte milliarder av dollar på den prosessen, ville det skape førstesidestoff i nyhetene. Vi ville bli opprørt. Vi ville si at systemet var pillråttent, og vi ville forlange at noe ble gjort. Vi ville definitivt ikke tenke at de 99 prosentene bare var late eller manglet viljestyrke.

Nei, det er noe merkelig som foregår, og det er opplagt at vi overser noen viktige brikker i dette puslespillet. Jeg tror vi alle er enige om – og forskningen er helt klar på – at folk er oppriktig motivert for å gå ned i vekt.¹⁰ De bruker store summer for å nå målet. Få ting er viktigere i vår vestlige kultur enn å være slank. Så hvorfor lykkes ikke alle de som prøver?

Da jeg var overvektig, ønsket jeg å bli slank med hver fiber i kroppen. Jeg var desperat etter å bli kvitt de ekstra kiloene. Jeg husker hvordan jeg satset med fokus og målsetting gang på gang – og var like sikker hver gang på at nå skulle jeg klare det. Jeg veide meg, målte meg, skrev ned målsettingene, satt oppe til sent på kveld for å lese om kostholdsplanen jeg skulle begynne på, og sette i gang med fanfarer og tonnevis av entusiasme. Det skulle fungere! Jeg kom til å gå ned i vekt! Så oppsto det en slags tidsmessig Twilight Zone, og noen måneder senere var jeg enda fetere enn før, samtidig som jeg prøvde å manne meg opp til et nytt forsøk.

Hva skjedde mellom punkt A og punkt B? Og hvorfor var jeg ikke bevisst på at forsøket mitt raknet underveis?

La oss gå tilbake til det faktum at 99 prosent mislykkes i forsøket på å gå ned i vekt. For det første er det underlig at folk bommer så totalt. For det andre er det merkelig at vi ikke er oppmerksomme på dette spesielle fenomenet. Det er jo underlig at sånt skjer rett for nesen vår, mens ingen stiller spørsmål ved det. Hvorfor er det ingen som lurer på hvorfor kloke, dyktige, velutdannede, vellykkede, motiverte mennesker som virkelig ønsker å gå ned i vekt, ikke klarer det?

Jeg vil gjerne at vi som samfunn skal forstå at vi ikke snakker om et vektproblem. Vi snakker om et vektmysterium. Problemet som sådan er en selvmotsigelse. Så vidt jeg vet, finnes det ikke noe innsatsområde der intelligens, målsetting, evner og kapasitet har så liten effekt på utfallet.

Da jeg prøvde å gå ned i vekt, ble jeg fullstendig overkjørt ved erkjennelsen av at jeg ikke klarte det – jeg, som hadde lykkes på så mange andre områder. Jeg hadde tatt doktorgraden i hjernevitenskap og kognitive studier. Jeg hadde gode venner, og jeg var lykkelig gift. Jeg løp maraton. Jeg var overvektig da jeg løp maraton, men løp gjorde jeg likevel. I starten kunne jeg ikke engang jogge til postkassen, men jeg la viljestyrken til og trente sammen med medstudenter, og vi fullførte løpet. Vi løp en 42 kilometers maraton uten å gå ett eneste skritt. Jeg gikk ned fem kilo. Jeg hadde 30 kilo jeg gjerne ville bli kvitt, men gikk ned bare fem av dem. Fysisk aktivitet er ikke svaret.

Hva er da svaret? Det er det jeg har tenkt å forklare i denne boken. Jeg skal legge frem informasjon som viser hvordan hjernen blokkerer vektreduksjon, og nøyaktig hva du kan gjøre med den saken.

Det finnes nemlig en løsning. Tusener av mennesker har benyttet seg av mine Bright Line Eating Boot Camps for å gå ned i vekt – så langt med totalt vekttap på rundt 150 000 kilo – og antallet deltakere som har kvittet seg med alle sine overflødige kilo, og som fortsatt holder de tapte kiloene unna, stiger stadig. Jeg snakker her om folk som i hele sitt voksne liv har slitt med ekstrem overvekt, og som nå er slanke, noe de aldri hadde sett for seg at de skulle klare å oppnå.

Bright Line Eating ga dem håpet tilbake. Metoden holdt det den lovet.

Den løste mysteriet.

Jeg skrev denne boken fordi jeg vil at alle skal ha tilgang til den løsningen. Det som finnes av informasjon på disse boksidene, er helt avgjørende for å endre vår kulturelle oppfatning av hva overvekt er – ikke et resultat av manglende viljestyrke og ikke et tegn på manglende moral – men snarere en bivirkning av vårt moderne kostholds kapring av hjernen vår. Fremfor alt vil jeg vise deg en løsning som faktisk fungerer. Det er ikke snakk om seks småmåltider per dag, ikke om «fridager» og heller ikke om mye mosjon. Jeg vil fortelle deg om Bright Lines – klare grenser – om automatikk og støtte. Bright Lines representerer klart definerte, utvetydige grenser som du rett og slett ikke må krysse, på samme måte som en ikke-røyker bare ikke røyker. De virker fordi de er lagt opp på linje med den måten hjernen vår virker.

Ingen skulle behøve å leve med en kropp som ikke gir glede. Ingen skulle behøve å bruke et eneste minutt på å kjenne seg som taper, ved at tradisjonelle slankekurer som virker stikk i strid med hjernekjemien vår, ikke fungerer.

Hvis du er i ferd med å gi opp forsøkene på å gå ned i vekt fordi du er lei av å prøve stadig nye metoder uten å lykkes, hvis du på grunn av helsen trenger å ta nye grep om vekten, eller om du bare har noen få kilo til overs og gjerne vil bli kvitt dem for godt, da har jeg gode nyheter til deg. Du kan lære hvorfor hjernen har forhindret forsøkene dine på å gå ned i vekt, og hvordan du kan ta i bruk noen enkle kjøreregler som kommer til å snu opp ned på denne situasjonen en gang for alle. Du trenger ikke lenger gå deg bort i et villnis av forvirrende og selvmotsigende oppskrifter på hvordan du skal spise. Eller legge deg på sofaen og fortsette å spise til langt utpå kvelden, vel vitende om at det kan komme til å forkorte livet ditt. Eller kjenne på at overvekt hindrer deg i å leve det livet du drømmer om, eller i å fremstå som den personen du ønsker å være.

Gjør deg klar til å ta tilbake kontrollen over hjernen din og leve livet på en måte som du aldri har gjort før – lykkelig, slank og fri.